Джийн Гибсън
ТРЕНИРОВКА
ПО ХРИСТИЯНСТВО - 3
Курс за напреднали

Дзкшш Гибсън
Тренировка
по християнство 3
Издателство ВЕРЕН
п. к. 91, София 1408
clv
Christliche
Literatur-Verbreitung e.V.
Postfach 110135.33661 Bielefeld

© 1978, 1980,1986 by Fairhaven Bible Chapel
San Leandro, California, USA
Оригинално заглавие: Advanced Christian Training
© на немското издание, 1990
CLV • Christliche Literatur-Verbreitung
Postfach 110135 • 4800 Bielefeld 11
© на българското издание, 1993
CLV • Christliche Literatur-Verbreitung
Postfach 110135 • 4800 Bielefeld 11
Превод от немски: Надя Мазоух
Предпечатна подготовка: Издателство ВЕРЕН
п. к. 91, София 1408
Корица: Dieter Otten, Bergneustadt
Типография: Ebner Ulm
ISBN 3-89397-238-2

Съдържание
ПредгоВор към българското издание	7
Предговор към немското издание	9
ЛЕКЦИЯ 1
Вие изучаВате Писанията	11
Учебно ръкоВодстВо към лекция 1	19
ЛЕКЦИЯ 2
Да разбираме СлоВото	23
Учебно ръководство към лекция 2	31
ЛЕКЦИЯ 3
ЖиВот изобилен	35
Учебно ръкоВодстВо към лекция 3	47
ЛЕКЦИЯ 4
Съразпнати с Христос	51
Учебно ръкоВодстВо към лекция 4	63
ЛЕКЦИЯ 5
Кръстът В Живота на ВярВащия	67
Учебно ръкоВодстВо към лекция 5	75
ЛЕКЦИЯ 6
Христовият характер Във вярващия	79
Учебно ръководство към лекция 6	89
ЛЕКЦИЯ 7
Изпитания и страдания	93
Учебно ръководство към лекция 7	 . 101
ЛЕКЦИЯ 8
Обида и огорчение	105
Учебно ръководство към лекция 8	113
5

ЛЕКЦИЯ 9
Поклонение	117
Учебно ръкоВодстВо към лекция 9	127
ЛЕКЦИЯ 10
Представяне на евангелието	133
Учебно ръкоВодстВо към лекция 10	143
ЛЕКЦИЯ 11
Възражения срещу евангелието	147
Учебно ръкоВодстВо към лекция 11	155
ЛЕКЦИЯ 12
Едно друго евангелие, един друг Исус	159
Учебно ръкоВодстВо към лекция 12	167
ЛЕКЦИЯ 13
МисионерстВо	173
Учебно ръкоВодстВо към лекция 13	183
ПРИЛОЖЕНИЕ А
Помагала за благобестване	189

ПредгоВор към българското издание
Драги читателк), радВам се да Ви представя днес този труд
Върху Библията, който е имал, има и, надявам се, ще има зна-
чение за ЖиВота на много хора и В нашата страна. Пиша
„ЖиВота" с глаВно „Ж", за разлика от ЖиВота с малко „Ж" -
нашето същестВуВане на тази земя, което ние по наВик на-
ричаме със същата дума. В Евангелието на Йоан 1:4 е казано
следното: „В Него (В Исус Христос) бе Животът и Живо-
тът бе светлина на човеците." Това означава, че Животът
не моЖе да съществува отделно от Христос. Този, който не
познава и няма Христа в себе си, не притеЖава и Живота.
Животът, за който говоря, е пряко свързан с вярата в Бо-
Жия Син. Тази вяра започва със слушане на БоЖието Слово -
на Евангелието. Тази книга е едно пътуване из цялата Биб-
лия, едно пътуване по теми, които са всъщност отговори
на въпросите на Живота. А целта на тази книга е Вашето
запознаване с този Живот или по-дълбокото му опознаване.
В 13-те глави-теми думата се дава на Библията, обяснения-
та са кратки, лаконични и дават изцяло възмоЖността на
читателя сам да си извади заклкзченията-отговори по посо-
чения огромен библейски фактически материал. Това изк-
л1очва възмоЖността за преднамерено влияние върху чита-
теля.
За много християни, които вече са намерили спасение чрез
вяра в БоЖия Син, тази книга моЖе да бъде едно помощно
средство за тренировка по християнство, а именно: знания-
та, получени от Словото, да станат част от еЖедневието
им, да им дадат увереност и стабилност, повече доВерие и
упование В Бога и Неговия Христос, „за да не бъдем вече де-
ца, блъскани и завличани от всеки вятър на учение". Задълбо-
чаването на вярата на християнина, опознаването и Всеот-
дайното следване на Христа са невъзмоЖни без тази еЖед-
невна „тренировка" - т.е. четене на Словото и прилагане на
практика на прочетеното. Тази книга, която е предназначе-
на както за самостоятелни, така и за групови занимания със

Словото, е един подходящ инструмент или „тренировъчен
уред" за целта.
Най-сърдечно Ви поЖелавам успех и БоЖие благословение по
пътя към целта.
Посочените в курса места от Библията са по българския и
превод от 1924 година. За ръководители и обучаВани ще бъде
издадено и едно ръкоВодстВо към курса с много практически
указания и съВети, което ще моЖе да се получи безплатно
от издателството.
Здравко Ненов

ПредгоВор към немското издание
„Цялото Писание е богоВдъхноВено и полезно за поучение...
за наставление В правдата, за да бъде БоЖият чоВек усъВър-
шенстВан, съвършено приготвен за Всяко добро дело" (2.
Тим. 3:16, 17). Тук Бог постаВя пред нас една ясна цел - хрис-
тиянинът като „съВършен", израснал „БоЖи човек", чиято
духовна зрелост се изразяВа В практическите му способнос-
ти „за Всяко добро дело". Той ни даВа и едно-единствено изк-
лючително средство за постигането на тази цел - „цялото
Писание", прилоЖено за поучение и практическо „наставле-
ние в правдата".
Днес тази задача отново излиза на преден план. За това сви-
детелстват многобройните излизащи библейски учебни ма-
териали, както и растящият брой на вътрешноцърковните
семинари и меЖдуцърковните съботно-неделни курсове.
Една изпитана от много участници и ръководители слабост
обаче е, че много неща остават в рамките на теорията, за-
щото липсват време и възмоЖност за практическото им
упраЖняване и прилагане. Също така Всички по-дългосрочни
библейски курсове, редовни и задочни, са ограничени и насоче-
ни към преподаване на теоретични познания по въпроси на
учението и Живота.
Настоящият курс - четвърти В поредицата от пет курса -
се опитва да запълни и реши този проблем. Той не трябва да
бъде разбиран като „курс", който периодично се изучава и
писмено се проверява, а както казва и заглавието, като част
от една „тренировъчна програма" в християнската вяра, ко-
ято чрез едно последователно сВързване на учение и практи-
чески задачи помага на младия християнин при усВояВане на
обучението и разбиването на практически духовни способ-
ности.
Настоящият материал е разработен и изпитан преди пове-
че от десет години във Fairhaven Bible Chapel, San Leandro,
Калифорния - една независима местна църква по новозаве-

тен образец, В която меЖду другото като сътрудник е ра-
ботил У. Макдоналд, сВетоВно изВестен аВтор на многоб-
ройни публикации на тема ученичество, църква и тълкуване
на Библията. Междувременно тези курсове са преведени на
доста езици и в първоначалния си вид още преди години са
прилагани с голямо благословение в редица църкви - преди
всичко в Австрия и ЮЖна Германия. Нарастващото тър-
сене доведе до тяхното издаване в подобрен и преработен
вариант.
Все пак не трябва да се забравя едно. Никой материал,
вклкзчително и настоящият, не е „чудотворно средство".
Решаващи са характерът и духовната всеотдайност на чо-
века, който представя материала, както и мотивацията и
ентусиазмът на тези, които ще да работят с него. Но ако
тези предпоставки са налице, този тренировъчен курс мо-
Же да бъде една много полезна крачка към голямата цел -
обучени, духовно зрели и способни работници.
Алоис Вагнер
10

ЛЕКЦИЯ 1
Вие шучаВате Писанията
Волята на Бога за Всеки ВярВащ е гриЖливото изучаване на
Неговото слоВо (Ис. НаВ. 1:8; Второзак. 6:6-9). Господ Исус
казВаше на фарисеите, които бяха горди заради познанията
си Върху Писанията, че точно тези Писания са клкзчът към
Вечния Живот. И Въпреки тоВа фарисеите не моЖаха да поз-
наят сВоя Месия и не разбраха правилно пътя към Бога. При
тяхното изучаване на Писанията имаше една решаваща
грешка, един сериозен духоВен недостатък. Мнозина, които,
от една страна - се считат за Вярващи, от друга страна,
често четат Писанията хаотично, незадълбочено или прос-
то по навик. В Живота им не се ВиЖда действието на Слово-
то. Те не търсят скритото съкровище (Пр. 2:1-5). Те нито
се наслаЖдават на БоЖието слово, нито се поучават В него
ден и нощ (Пс. 1:2). Те не изследват всекидневно Писанията
(Деян. 17:11). Резултатът е, че те са духовно бедни.
Наистина е трагично, че днес библейските познания на сред-
ностатистическия християнин почиват изключително на
неделните проповеди. Той няма готовност да изучава Писа-
нията задълбочено и сериозно. Някои вярващи са отдали Жи-
вота си на Господа, но не знаят как да изучават Библията
ползотворно. Тази лекция е предназначена за онези, които са
се предали на Господ Исус Христос и са решени сериозно да
изучават „БоЖието слово, което Живее и трае до века" (1.
Петр. 1:23). Ще се занимаем с необходимите за това етапи
на подготовка, наблЬдение, тълкуване и приложение.
Подготовка
1. физическа подготовка. Бъдете отпочинал и свеЖ. От та-
зи гледна точка личното ви време с Господа е по-добре да
бъде сутрин. Лягайте навреме, за да се наспите добре.
Всички помощни средства да са подръка, най-вече: белеЖ-
11

ник, библейски речник и конкорданс. Използвайте преВод
на Библията, който действително разбирате.
2. Духовни предпоставки. Библията трябВа да се разбира не
само с разума, но и духоВно. Природният разум не може да
разбере поучението на Божия Дух (1. Кор. 2:14). Божието
слоВо е покрито за много очи (2. Кор. 3:13-15). ЗатоВа и
най-преданият ВярВащ трябВа да се моли: „Отбори очите
ми, за да гледам чудесни неща В ТВоя закон" (Пс. 119:18).
Разбиране се даряВа само на послушното сърце (Йоан
7:17). Ние трябВа да подготвим сърцето и разума си, пре-
ди да се занимаваме със СлоВото. Тогава то ще ни се отк-
рие живо и динамично. Нека запомним следните неща:
а)	Помолете Бога да Ви поучаВа (Пс. 119:33, 73).
б)	ИзпоВядайте пред Него Всеки грях, който Ви е изВестен
(Пс. 119:133).
В) Имайте чиста съВест пред Бога (Деян. 24:16).
г)	Помирете се с другите, ако това е възможно (Мат.
5:24).
д)	Пристъпвайте към Словото със смирение (Мат.
11:25).
е)	Елате с желанието да вършите Божията воля (Йоан
7:17; Яков 1:21-25).
ж)	Елате с твърдото убеждение, че това е дума по дума
Божието слово.
Набл1одение (Какво казва текстът?)
Ние трябва да се научим да разглеждаме подробно това, кое-
то четем. Без внимателно четене ние не сме в състояние да
разберем какво означава даден стих, нито какво отношение
12

има той към нашия личен Живот. Избягвайте повърхност-
ното четене на текста. Оставете си време. Дисциплини-
райте своя разум. Работете упорито при изучаване на текс-
та. Всичко това, разбира се, изисква много упражнения и
практика.
1.	Начин на действие:
а)	Съсредоточете се, когато четете. Не оставяйте мис-
лите си да блуЖдаят!
б)	Записвайте си мисли и въпроси. Подчертавайте ваЖни
думи.
в)	Четете изречения и части от изречения, а не толкова
отделни думи.
2.	Детайли за наблЪдение:
а)	Кл1очовите думи често се разбират по повторенията.
б)	Трябва да се видят обещания, предупреждения и приме-
ри.
в)	Сравненията и илюстрациите обясняват нещата на
общодостъпен и разбираем език.
г)	Има ли изброяване или поредица от неща? Има ли ука-
зание, че всяко води към следващото?
д)	Какви въпроси се поставят?
е)	Кои думи подчертават мисълта („И ето...", „Исти-
на...")?
Ж) Когато разглеЖдате някоя случка или история, опи-
тайте се лично да я преЖивеете, като се вЖивеете в
някое от действащите лица. Кои са те? Къде се разиг-
рава случката? Как започва и как завършва? Как реаги-
ра всеки от участващите? Какво е вътрешното опшо-
13

шение на Всеки от тях? Открити ли са, или браЖдебно
настроени?
з) Обърнете Внимание на глаголите. КакВо дейстВие
обозначават - Вече завършено, продълЖаващо В момен-
та или бъдещо?
е) Внимавайте за сък>зите. Те са доста ваЖни:
И гоВори за продълЖение на една мисъл.
Но показВа противопоставяне на две мисли.
Защото даВа обосновка или обяснение на някое тВърде-
ние.
ПонеЖе показВа причината за нещо.
Тогава, за да показВат намерение или цел.
Ако е много ВаЖен съ1оз. Внимавайте за явно или неяв-
но изразени условия.
Тълкуване (Какво означава текстът?)
За да разберем един библейски автор, ние трябва да се опи-
таме да схванем значението, което той е влоЖил в текста
под водителството на Светия Дух. Това е нещо по-различно
от прилоЖението му в нашия собствен Живот (отделна
стъпка, с която ще се занимаем по-долу).
Материалът, събран при Вашите наблкздения, е осноВата за
тълкуване. ВаЖно е да си задавате много въпроси, за да об-
мислите нещата подробно. Защо това е в Библията? Имат
ли определени случки или думи символично значение? Трябва
ли казаното да се приема буквално, или фигуративно? Какъв
е контекстът (какво предшества и какво следва въпросния
пасаЖ)? Отговарянето на тези въпроси е основата на про-
цеса на тълкуването.
Три прости принципа определят начина на работа:
1.	Единствено Словото е окончателният авторитет.
2.	Цялото Слово дава уравновесеност и истинност.
14
1.	
3. Тълкуване чрез самото Слово е най-сигурният метод.
Размишлявайте Внимателно. Помолихте ли се за тоВа?
Имате ли някакъв предразсъдък, който Влияе Върху мислене-
то Ви? Прибягнахте ли до някакви помощни средства или
други източници, за да сраВните сВоите мисли с нечии други?
В достатъчна степен ли сте изучили паралелните места по
същата тема? Взехте ли под Внимание различните аспекти
на дадената дума или учение и помислихте ли за тоВа, че ня-
кои учения В СлоВото привидно противоречат на други? Раз-
решете тези привидни противоречия, като подробно ги изу-
чите.
Приложение (Как мога да прилоЖа текста в моя Живот?)
Плодът от истинското изучаване на Библията е прилагане-
то й В практическия Живот. КакВо ще направите с това, ко-
ето прочетохте и научихте? Дори великите истини за Бога
трябВа да предизвикват промяна В нашия ЖиВот. В проти-
вен случай изучаването на Библията се превръща в една ин-
телектуална игра на натрупване на знания и обмен на ин-
формация. Методът на Господ Исус беше да учи и да върши
(Деян. 1:1), а не само да^чм. Вземете една отделна мисъл и
се опитайте да я приложите на практика. Това е по-добре
от мноЖестВо мисли, които просто си стоят в главата ви.
Задайте си въпроса: какво е значението на тази истина за
моя еЖедневен Живот? Какво да правя с нея? Защо преди не
ме е било гршка за това? Кой ще се увери, че предприемам
нещо, и ще се моли с мен, докато нещо се случи? Искрен ли
съм?
Следните допълнителни въпроси помагат да се разграничат
областите на лично прилоЖение:
1. Има ли някакво обещание, което трябва да приема за себе
си? Сигурността в БоЖията вярност по отношение на
Неговите обещания се базира на Неговата неизменност.
„Бог не е човек, та да лъЖе" (Числа 23:19). Винаги досега
15

ВярВащите са практикували да приемат чрез Вяра Божии-
те обещания (2. Петр. 1:4). Проверете дали сте Взели
пред Вид евентуални услоВия. Чутата молитВа например
до голяма степен е свързана с услоВия (ЯкоВ 1:5-7; 1. Йоан
3:22; 5:4; Пс. 66:18). Една често срещана пречка е, че ние
смятаме някои неща за прекалено трудни за Бога (Ерем.
32:27). Осребрявайте Божиите чекове 6 небесната банка.
Изисквайте ги за себе си!
2.	Има ли някой пример, който да следваме? Животът на
великите личности в Библията ни дава много положител-
ни примери. Животът на богобоязливите мъже и жени
трябва да ни служи за пример (Евр. 13:7). Подражавайте
им!
3.	Има ли някоя заповед, на която трябва да се покоряваме?
„Ако Ме лк)бите, ще пазите Моите заповеди" (Йоан
14:15). Послушанието спрямо Исус е белег, че сме истинс-
ки вярВащи (1. Йоан 2:3-4). Послушанието не биВа да се
смесВа със „законност", която е добавяне на нещо към Бо-
жиите изисквания за спасението или християнския живот.
Словото трябва постоянно и упорито да ни говори за не-
ща, за които може би точно сега сме непослушни. Напра-
вете това, което заповядва Царят!
4.	Има ли някой грях, който трябва да оставим, или предуп-
реждение, на което да обърнем внимание? Може би трябва
да се отвърнем от нещо, което ни пречи, или да преста-
нем да вършим нещо. Това би могла да е някаква вътреш-
на нагласа на огорчение или завист или може би стаен яд
срещу някого. Всичко това оскърбява Светия Дух (Ефес.
4:30). Може би се безпокоим вместо да се доверяВаме. Мо-
же би приоритетите В живота ни са погрешни. Може би
личното ни общение с Господа, времето, което отделяме
за Него, е занемарено. Или пък търсим сигурност на земя-
та, вместо да си събираме съкровища на небето. Проме-
нете се, щом Господ ви предупреждава!
5.	Има ли някакво насърчение, което ни се дава? Практичес-
ки всеки вярващ е имал периоди на обезсърчение. Това е ед-
16

но от най-ВаЖните нападателни оръЖия на дяВола. Особе-
но по-затВорените по характер хора са много склонни към
тоВа. Бог никога не ни изпитВа сВръх нашите Възможнос-
ти (1. Кор. 10:13). ВъВ Всяка ситуация Той ни даВа съот-
Ветната помощ. ВярВащият моЖе да утешаВа и други с
насърчението, което е получил от Господа (2. Кор. 1:3-5).
Ако сте изпаднали В състояние на обезсърчение и съмне-
ние, изправете се отноВо!
6.	Трябва ли да потърсим съвет? Ние трябВа да се научим
никога да не заплануВаме нещо, преди да потърсим съВет
от Господа (ЯкоВ 4:13-16). Някое ясно тВърдение на Сло-
Вото моЖе да ни помогне В момент, когато Взимаме сери-
озно решение. Почти Винаги БоЖията Воля моЖе да се на-
мери В СВетото Писание - ако не директно, то като
принцип. Силно емоционалните ВярВащи трудно намират
БоЖието ВодителстВо чрез Писанието, понеЖе смесбат
субектиВните си чубстВа с БоЖието слоВо.
7.	Трябва ли да забелеЖим някоя характерна черта? КакВо
моЖем да научим за Бога? Обръщайте Внимание на Всяка
черта от характера на Господ Исус и имайте пред Вид, че
Бог ни е определил да бъдем съобразни с НегоВия образ
(Римл. 8:29). Учете се от ЖиВота на големите БоЖии мъ-
Же като АВраам, Даниил или апостол ПаВел. КакВи боЖес-
тВени черти би искал да Види Бог ВъВ Вашия ЖиВот?
Закл1очение
Нека с още no-голямо усърдие и старание да изследваме неиз-
меримото богатство на СлоВото. При сбогуването си със
старейшините на Ефес апостол ПаВел казВа: „И сега препо-
ръчВам Ви на Бога и на СлоВото на Неговата благодат, кое-
то моЖе да ви назидава и да ви даде наследство меЖду всич-
ки осветени" (Деян. 20:32). Когато напътствията на БоЖие-
то СлоВо започнат да дейстВат В нашия ЖиВот, ние ще за-
почнем да растем духовно.
17

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 1
Вие изучаВате Писанията
Целта на тоВа упражнение е да се прилоЖи на практика опи-
саният В лекцията метод за изучаване на Библията. Изслед-
вайте Внимателно текста и Винаги се Връщайте към него,
докато изпълнявате следните стъпки:
1.	Подготовка. Минете още веднъЖ точката, наречена „Ду-
хоВни предпоставки".
2.	НаблЬдение (Какво казва текстът?). Четете многократ-
но ЯкоВ 1:21-27, докато съдърЖанието му Ви стане добре
познато. Потърсете детайлите В пасаЖа, като използВа-
те насоките от лекцията. Нанасяйте наблкзденията си В
долната таблица. Там Вече има няколко примера за 21-Ви
стих. Обърнете Внимание на детайли като клк>чоВи думи,
ВаЖни съ1ози и подчертани изказвания, употребата на Въп-
роси, противопоставяния, сравнения, илк>стращш. ВаЖно
е да се види и повторение или доразвиване на мисълта. Ос-
тавете си достатъчно време за тази стъпка и запишете
колкото е възмоЖно повече наблк>дения. Ако е необходи-
мо, използвайте допълнителен лист.

cm.	Наблк>дения	cm.	Въпроси	
21	кл1очови думи:	21	Защо Яков казва	
	приемайте, слово		„затова"?	
	Сък>з: затова		Какво в случая е	
			„слово"?	
			Какво означава	
			„нечистота"?	
19

cm.

Наблк>дения

cm.

Въпроси

20

3. Тълкуване (Какво означава текстът?)
а)	Бомбардирайте пасажа с Въпроси като:
КакВо означава...?
Защо ЯкоВ казВа...?
КакъВ е смисълът на...?
КакВо е отношението между... и...?
б)	Установете точното значение на пасажа! ИзползВай-
те речник, за да дефинирате клк>чоВите думи. Опитай-
те се да отговорите на някои от по-Важните си Въпро-
си чрез контекста или паралелни места. Ако е необхо-
димо, използвайте още един лист.
В) Обобщете В едно или дВе изречения какВо по Ваше мне-
ние е значението на следВащите групи стихове.
cm. 21
cm. 22
cm. 23-24
cm. 25
cm. 26-27
21

4. Приложение (Как мога да приложа текста В моя живот?)
а) КакВо е значението на този пасаЖ за Вашия ЖиВот?
б) Как дейстВа (или как не дейстВа) точно сега тоВа уче-
ние ВъВ Вашия ЖиВот?
В) Как ще прилоЖите този пасаЖ В ЖиВота си? Бъдете
конкретен!
22

ЛЕКЦИЯ 2
Да разбираме СлоВото
Псалмистът се обърна към Бога с молбата: „Вразуми ме"
(Пс. 119:34, 125, 169). СъщестВуВа опасността просто да че-
тем думи, без да ги разбираме. Господ Исус казва: „Думите,
които съм Ви гоВорил, дух са и Живот са" (Йоан 6:63). СВе-
тото Писание е най-задълбоченото и проникновено от Всич-
ко написано досега В този сВят. То изискВа нашето макси-
мално Внимание и ВъзприемчиВост. В духовното осмисляне
на Писанието се крие такъв потенциал за преобразуване на
нашия Живот, който ние Въобще не моЖем и да си предста-
вим. Затова не бива да бъдем повърхностни при изучаването
на Библията.
Светият Дух е великият учител на Словото (1. Йоан 2:27).
Ето защо псалмистът моли Бога да му отвори очите (Пс.
119:18). ПонеЖе разбирането става под действие на Духа,
много искрени вярващи стигат до заклкзчението, че проце-
сът на логични заклк>чения и анализ не е духовен. Свръхемо-
ционални или склонни към мистика или манипулация духовни
водачи са добели мнозина Вярващи до убеЖдението, че тряб-
ва да оставят настрана разума и да разчитат само на свои-
те субективни представи за духовно водителстВо. Това по-
лоЖително е един от най-опасните пътища, по който моЖе
да се тръгне. Бог ни е дал разума, за да си слуЖим с него, а не
за да го оставяме неизползван. Ние трябва да обичаме Гос-
пода и със своя разум (Марк 12:30, Лука 10:27). В 1. Петр.
1:13 ни се казва да се препашем през „чреслата на нашите
помисли" (или разум - същата гръцка дума като в Марк и
Лука). Бог иска да полоЖи законите Си в нашия ум (Евр.
8:10). Тук отново е употребена същата дума „разум". Никой
не бива да цитира Пс. 81:10: „Отвори широко устата си и
ще ги изпълня" и да смята, че Бог ще ни наставлява, без ние
да учим и да полагаме усилия. Недисциплинираният ум тряб-
ва да се тренира да учи. Ние трябва да подобрим навиците
си за четене, да търсим значения на думи, да внимаваме за
детайлите и да виЖдаме връзките. Ако искаме действител-
23

но да разбираме СлоВото, трябба да заменим инцидентното
и повърхностно четене на Библията с интензивно изучаване.
Наблюдение
Изучаването на Писанието трябВа да бъде както „телес-
копско", така и „микроскопско", т.е. да ВклктВа както общ,
панорамен поглед Върху целия пасаЖ, така и подробно изслед-
Ване на дребни детайли. При изучаването трябва да се зани-
маваме с:
1.	Книги. Разгледайте книгата като цяло, преди да се заеме-
те с отделните детайли. Когато отделните детайли се
поставят във връзка с цялото, се избягват разсъждения,
чуЖди на контекста. За да получите първи впечатления,
разгледайте книгата от птичи поглед.
а)	Прочетете книгата повече от един път и се опитайте
да си създадете обща представа.
б)	При прочитането си записвайте основните мисли.
в)	Помислете си коя е централната истина или централ-
ната тема.
г)	Потърсете някой клк>чов стих, който изразява основ-
ната мисъл.
д)	Търсете второстепенни или подчинени идеи.
2.	Глава. Ако главата не представлява една цялостна смис-
лова единица, отделете тези стихове, които са в голяма
степен свързани помеЖду си. В оригиналните ръкописи не
е имало разделение на глави и стихове.
а)	Разгледайте пасаЖа в неговата връзка с предишните и
следващите пасаЖи.
б)	Търсете основните мисли.
24

В) Разделете пасаЖите на no-малки смислоВи единици или
подразделения.
г)	Разгледайте тези по-малки откъси ВъВ Връзката им с
глаВната мисъл на целия пасаЖ.
д)	Поставете кратко заглавие на глаВата или на пасаЖа.
3.	Изречения. Често стихоВете предстаВляВат само част
от изречение. Занимавайте се с цялото изречение. След
това го анализирайте според граматичните правила и го
разделете на отделните му части!
а)	Каква връзка има всяко изречение с общия смисъл на
главата?
б)	Обърнете внимание на частите на изречението, ако
наистина искате да разберете какво е написано.
1.	Кой е подлогът (тоВа, за което се казВа нещо)?
2.	Кое е главното допълнение (това, към което е насо-
чено действието)?
3.	Кое е сказуемото (това, което изразява действие-
то или състоянието)?
Пример: ,£>ог (подлог) обича (сказуемо) онзи, който да-
ва на драго сърце (допълнение)". Какво действие изра-
зява глаголът - завършено, продълЖаващо в настояще-
то или бъдещо?
Пример: Ние моЖем да формулираме 2. Кор. 1:10, къде-
то е описано великото дело на нашия Господ за нас, по
следния начин с цел да изразим действието: „Той ни из-
бави (минало действие), Той ни избавя (сегашно дейст-
вие) и ще ни избавя" (бъдещо действие).
4.	Теми. Запознайте се с основните теми на Библията и за-
белязвайте, когато някоя от тях се засяга в даден стих!
25

От един-единстВен стих трудно моЖе да се разбере едно
учение. НапротиВ, когато едно твърдение се изолира от
останалите, засягащи същата тема, това почти сигурно
Води до заблуда. Тематичното изучаВане на Библията, ко-
ето се прилага и В тези лекции, постаВя една стабилна ос-
ноВа за познаване на Библията и библейския начин на Жи-
Вот. ТоВа ни даВа Възможност сравнително бързо да овла-
деем даден предмет. Но не изучавайте Библията единст-
вено по този начин. За тематично изучаВане могат да ни
помогнат следните предложения:
а)	Сещайте се да търсите в конкорданса подобни думи
или мисли.
б)	Сравнявайте с други стихове, като използвате клЬчо-
ви думи.
в)	Уверете се, че сте разгледали дадената мисъл от всич-
ки страни!
г)	Справочници по дадените теми не могат да заместят
личното изучаване.
д)	Не се занимавайте едностранно само с една или две те-
ми!
Тълкуване
Помнете, че тълкуване означава да се обясни значението на
нещо с разбираеми думи. Какво казва Бог чрез перото на пи-
шещия? Клк>чът към тази стъпка е използването на въпро-
си, преди всичко „какво" и „защо". Ако искате да представи-
те тези съобщения от Господа с ясни и разбираеми думи,
трябва първо да проверите своето собстВено разбиране на
текста, като сами си задавате въпроси:
1. Какво е значението на тази дума?
26

а)	Вашето разбиране за нея съВпада ли с библейското й
значение?
б)	При ВаЖни думи идВа ли Ви наум някой точен синоним
(дума със същото значение)?
В) Имайте предВид, че има три начина за обяснение на ду-
мите: обичайна употреба (как е дефинирана В тълкоВ-
ния речник?), употреба в конкретния контекст (как се
използВа тук ВъВ Връзка с текста?) и сравнителна
употреба (как се използВа на други места В Писание-
то?).
2.	Защо тоВа изказВане или дейстВие се съдърЖа В Библия-
та?
а)	С какВо допринася то за нашето разбиране?
б)	Има ли нещо, което се казВа яВно или се загатВа?
3.	КакВо е отношението на този пасаЖ към контекста?
а)	КакВи са причината и следстВието?
б)	КакъВ е общият ход на мисли?
В) КакВо е обяснението В самия ход на мислите?
4. Представихте ли си образно ситуацията?
а)	КакВа е тук ситуацията?
б)	Кои лица участВат?
5. Опитахте ли се да изклк>чите Всяко сВое предубеЖдение?
а) Влагате ли В стиха някакъВ смисъл, който не същест-
ВуВа?
27

б) Честно ли се отнасяте както към духа, така и към
буквата на написаното?
В) ОпитВате ли се да пренебрегнете нещо, което би мог-
ло да се прилоЖи на практика?
г) Слушате ли БоЖия глас В молитВа с готовността да
оставите Бог да коригира мисленето Ви?
Приложение
Има три области на лично приложение: самите Вие, Вашето
отношение към другите и Бог.
1.	Вашият личен зкиЗот. Бог иска да промени същестВото
на Вярващите и да ги преобразува по образа на сВоя Възлю-
бен Син.
а)	Той иска да ни очисти. ТоВа моЖе да стане чрез стра-
дание (1. Петр. 1:6-7, Зах. 13:9) или също чрез самоосъЖ-
дане (ЯкоВ 4:8,1. Петр. 1:22).
б)	Той иска да ни насърчава (Римл. 15:4). Мрачните ни ча-
соВе могат да се просветлят чрез БоЖията утеха и
поставената пред нас надеЖда.
в)	Той иска да ни Води и съВетВа (Пс. 119:105). Около нас
има мноЖестВо капани и ние се нуЖдаем от мъдрост,
която моЖе да дойде само от Него (ЯкоВ 1:5).
2.	Вашето отношение към другите. Както казва поетът, ни-
кой човек не Живее като остров - сам за себе си. Бог ни е
създал, за да Живеем в социални отношения. Ние трябва
да прославяме Бога в тази област.
а) Той иска да помогне на другите чрез нас. Ние моЖем да
изправим другия с подходящо слоВо (Исая 50:4). Винаги
има ВъзмоЖност да дадем чаша студена Вода 6 Негово
име (Мат. 10:42).
28

б) Той иска ние да се смирим пред другите (1. Петр. 5:5-6).
Бог се протиВи на горделивите, а на смирените даВа
благодат.
В) Той иска ние да предадем НегоВото послание и на дру-
гите (Turn 2:15). Под какВато и форма да праВим тоВа,
ние сме призовани да представляваме Бога.
3. Нашите мисли за Бога. Те често са твърде дребни, за да
отговарят на Неговата слава. „Защото Господ е Велик
Бог и велик Цар над всички богове" (Пс. 95:3). Ние трябва
да растем в познаването на Самия Него.
а)	Вие трябва да знаете какъв е Той. Той призовава хора-
та да повдигнат очи, за да се възхитят от НегоВото
Величие (Исая 40:25-26). ГршклиВо обръщайте внимание
на всичко, което Той е благоволил да ни съобщи за Себе
Си. Това е всичко, което ние моЖем да знаем за Него, и
наистина си заслужава да го знаем.
б)	Вие трябва да познаете Неговите пътища. Той се оп-
лакваше от тези, които не ги познаха и като последица
от това трябваше уЖасно да страдат (Пс. 95:10). Не-
говите пътища не са нашите пътища (Исая 55:8-9).
Ние трябва да открием къде те се различават и да
действаме съобразно с това.
в)	Ние трябва с вяра да гледаме лицето Му. Под това се
разбира Неговото присъствие. Ако Неговото лице е
скрито от нас, ние сме утеснени (Пс. 27:9, 69:17). Кога-
то лицето Му осияе над нас, ние сме благословени (Пс.
119:135).
Бъдете твърдо решени да не прекратявате изучаването на
Библията, докато БоЖият Дух не е проговорил на душата
ви. По какъв начин ви е предизвикал? Цялото Писание е „по-
лезно за поука, за изобличение, за поправление и за наставле-
ние в правдата" (2. Тим. 3:16). Позволете на Писанието да
работи така над вас.
29

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 2
Да разбираме СлоВото
В тоВа упражнение Вие трябВа да практикувате осноВните
принципи за изучаВане на Библията, дадени В текста на лек-
ция 1 и 2. Прочетете гршклиВо указанията и ги прилоЖете
при изучаването на Лука 12:22-31 В следните стъпки:
1.	Подготовка. Минете още веднъЖ точката, наречена „Ду-
хоВни предпоставки". Тя се намира В лекция 1.
2.	НаблЬдение (Какво казва текстът?). Прочетете Лука
12:22-31 няколко пъти изцяло, за да моЖе да се запознаете
с текста! Прочетете пасаЖа още няколко пъти и при то-
Ва внимавайте за ваЖни подробности! Търсете клкзчови
думи, ВаЖни съ!ози, обърнете Внимание на употребата на
Въпроси, противопоставяния, сравнения, илЬстрации и ак-
центирани изказвания! ВаЖно е също така да се види ня-
кое повторение или доразвиване на мисли. Отделете си
повече време за тази стъпка! Запишете си колкото е въз-
моЖно повече наблюдения, като, ако е необходимо, използ-
вате допълнителен лист.

cm.	Наблкздения	cm.	Въпроси	
				
31

cm.

Наблюдения

cm.

Въпроси

32

3. Тълкуване (Какво означава текстът?)
а)	Бомбардирайте пасаЖа с Въпроси, които ще Ви помог-
нат да разсъЖдавате Върху значението му! Опитайте
Въпроси като например:
КакВо означаВа... ?
Защо Исус е казал...?
КакъВ е смисълът на...?
КакВо е отношението меЖду... и...?
Запишете колкото моЖете поВече Въпроси В съотВет-
ната графа. Ако е необходимо, използвайте допълните-
лен лист.
б)	Изследвайте точно значението на Всеки стих. Дефини-
райте ВаЖни думи на отделен лист и отговорете на
няколко от най-ваЖните си въпроси, като отчитате
контекста и паралелни места!
в)	Напишете с по едно или две изречения какво е според
Вас значението на Всяка от следВащите групи от сти-
хове:
cm. 22-23
cm. 24
cm. 25-26
cm. 27-28
cm. 29-31
33

4. Приложение (Как мога да приложа текста в моя живот?)
а) КакВо е значението на този пасаж за Вашия жиВот?
б) Как В момента действа (или не дейстВа) тоВа учение
ВъВ Вашия жиВот?
В) Как ще приложите този пасаж В жиВота си? Бъдете
конкретен!
34

ЛЕКЦИЯ 3
ЖиВот изобилен
„Ако някой ВярВа В Мен, реки от Жива Вода ще потекат от
утробата му, както рече Писанието" (Йоан 7:38). С тези ду-
ми Господ Исус описа Живота на СВоите Си. ТоВа е ЖиВот,
който само Бог даВа, и е ЖиВот изобилен (Йоан 10:10). Този
ЖиВот добиВа сВоята сила от постоянното обитаВане на
Христовия Дух, което е привилегия на Всички, които Му
принадлеЖат (Римл. 8:9). Този ЖиВот носи със себе си благос-
ловението на мир (Йоан 14:27), покой (Мат. 11:28), духовна
сила (Деян. 1:8) и осбобоЖдение от Властта на греха (Римл.
6:14). Бог обещаВа такъВ ЖиВот на Всички, които са ВярВа-
щи, т.е. на Всички, които имат НегоВия ЖиВот В себе си.
Желанието на Бога е тоВа да бъде нормалният ЖиВот на
НегоВите, а не някакВо изклкмение.
Но не Всеки, който изпоВядба Вярата В Исус, познава пълно-
то богатство на това, което Господ е приготвил за нас.
Някои си остаВат духовни бебета (1. Кор. 3:1). Така напри-
мер в църквата в Коринт имаше караници (1. Кор. 1:11), не-
моралност (1. Кор. 5:1,11), недостатъчна лк>бов (1. Кор. 13),
безредие в събранието (1. Кор. 14) и други проблеми. Както
Старият, така и Новият Завет често споменават светии,
които не са Живели победоносно. Също така и днес мнозина
вярващи се двиЖат по кръга грях - покаяние. Те копнеят за
един свят Живот, но не го постигат. Те често се занимават
с голяма „духовна" дейност, но не дават никакъв плод. Взе-
мат твърди решения, които са следвани от провали. Често
имат усещане за пустота, липса на радост и мир и имат пе-
риоди на духовни спадове и тъмнина. Техните пораЖения и
липса на сила им причиняват голяма болка. Често вярващи-
те искрено копнеят за духовно благословение, за един Жи-
вот, в който да са победители. За липсата на победа в Живо-
та си те търсят решение в различни учения и духовни сис-
теми. Но много от тези системи си противоречат взаимно,
а освен това и на самата Библия.
35

Как изглеЖда пътят към победата? Дали тоВа е някакВа
тайна формула, изВестна само на малцина избрани? Защо Ви-
сокото ниВо на духоВен Живот, което ни се представя В обе-
щанията на нашия Господ, не е обикноВената опитност на
поВечето ВярВащи днес? КакВо е необходимо, за да имаме
този изобилен Живот?
Предварителните мерки, които Бог е взел
От момента на нашето ноВороЖдение Бог ни е приготвил
средството за духоВен ЖиВот. Преди тоВа ние не сме моЖе-
ли да ЖиВеем за Господа. КакВи промени настъпиха, когато
Встъпихме 6 това ново отношение с Него? Към това ще за-
дадем няколко въпроса и ще се опитаме да им отговорим.
1.	Какво е човекът? Какъв вид същество е той? Човекът е
дух, душа и тяло - едно триединно същество (1. Сол. 5:23,
Евр. 4:12). Човешкият дух е средство за контакт с Бога.
Душата е средство за самосъзнание. Тя моЖе да бъде опи-
сана като седалище на личността или на собственото Аз,
състоящо се от разум (мислене), емоции (чувства) и воля
(възмоЖност за вземане на решения). Тялото е средство
за контакт със света. Човекът първоначално бе създаден
по образ на Бога (Бит. 1:25). Този образ беше покварен и
обезобразен от греха (Бит. 3). Това е основният проблем
на човека, който му пречи да Живее по правилния начин.
2.	Какво е новото творение? Когато човек се роди отново,
той получава вечен Живот. Този Живот е не само с безк-
райна продължителност, но и с безкрайно качество. Той е
дял в Живота на Бога. Неговото „семе" влиза в нашето
същество (1. Йоан 3:9). Човек става „ново създание" (2.
Кор. 5:17). Първоначалната личност (душа) не изчезва, а
остава, както и тялото, и постепенно се обновява духов-
но. Това обновление става чрез процеса на израстването,
за което Бог дава сила, и в степента, в която човекът ре-
агира към Него. При новороЖдението не настъпва мигно-
вена и пълна промяна. „Вътрешният човек" се обновява
всеки ден (2. Кор. 4:16). Вярващият се „подновява в позна-
36

ние no образа на Този, който го е създал" (Кол. 3:10). Кул-
минацията и краят на тоВа преобразяВане ще дойдат, ко-
гато Всички ВярВащи се срещнат със сВоя Спасител и по-
лучат прославените ноВи тела (Филип. 3:20-21, 1. Кор.
15:44). В нашия еЖедневен Живот ние няма да сме без Вън-
шни и Вътрешни недостатъци, докато един ден се срещ-
нем с Господа (1. Сол. 5:23).
3. Какво е старият човек и новият човек? Тези изрази поясня-
Ват противоречието меЖду нашето някогашно (неспасе-
но) и сегашно (спасено) полоЖение пред Бога. „Старият
чоВек" или „старото Аз" е Всичко оноВа, което ние бяхме
„В Адам" - нашия първоначален, естествен баща (Римл.
6:6; Ефес. 4:22; Кол. 3:9). „НоВият чоВек" или „ноВото Аз"
е Всичко оноВа, което сме сега „В Христос" като новоро-
дени ВярВащи (Ефес. 4:24; Кол. 3:10). Долната скица онаг-
ледява какво се случи при влизането ни в нашето ново се-
мейство.
преобразени при ноВороЖдението

Участници В неговия Живот
Всички невярващи са:
1.	Мъртви в грехове (Ефес.
2:1)
2.	Деца на дявола (1. Йоан
3:10)
3.	Под осъЖдение и
проклятие (Йоан 3:18)
4.	Роби на греха (Римл. 6:17)

Участници във Вечния Живот В Исус Христос
Всички вярващи са:
1.	Живи за Бога (Римл. 6:11)
2.	Деца на Бога (1. Йоан 3:10)
3.	Оправдани, съвършени
в очите на Бога (2. Кор.
5:21; Евр. 10:14)
4.	Освободени от властта
на греха (Римл. 6:18), но
още не от неговото
присъствие
1.	
37

ВаЖно е да мислим за себе си така, както Бог мисли за нас,
т.е. да имаме съзнанието за ноВото си полоЖение пред Него.
То се осноВаВа изключително Върху делото на Исус Христос
и няма нищо общо с лична праВедност или особени усилия В
слуЖба на Господа. Независимо дали е слабо, или силно, Всяко
БоЖие дете е приемливо и угодно за Бога единствено и само
В Христос (ЕВр. 10:10, 14). Ние сме умити и очистени заВи-
наги с кръВта на Агнето (1. Йоан 1:7, Откр. 1:5). Нашата
съВест е освободена, за да слуЖим на Господа (ЕВр. 9:14,
10:2). Писмото до Ефесяните започВа с твърдението, че Бог
„В Христа ни е благословил с Всяко духовно благословение В
небесни места" (Ефес. 1:3). Следователно ние сме поканени
да се наслаЖдаваме на това, което Бог вече е извършил за
нас, вместо да трябва тепърва да си го изработваме. В
Христос всички вярващи са свети, непорочни и безупречни
пред Бога (Кол. 1:22). Исус Христос и Неговото завършено
дело са единствената основа за изобилния Живот, който Бог
ни осигурява (1. Кор. 3:11). Истинската духовност трябВа да
започне с признаването на тази основа. Нашето приемане
от Бога е в Неговия възлк>бен Син и не става чрез това, кое-
то ние вършим (Ефес. 1:6). Нека запомним добре, че нашето
полоЖение пред Бога за цялата вечност се основава на дело-
то на Христос, а не на нашето собствено. Нашият еЖедне-
вен Живот като християни трябва да бъде В съгласие с това
полоЖение, но той не е част от него.
Пътят дотам
Ние показахме какво е направил Бог - полоЖил е основата за
този изобилен ЖиВот чрез делото на СВоя Син. И Все пак не
Всички християни ЖиВеят такъВ ЖиВот. Защо? Защото за
ходенето по пътя на духовния Живот се изисква активна и
постоянна реакция от страна на човека. Как иска Бог да
действат Неговите деца? Нека разгледаме следните еле-
менти:
1. ЖаЖда. Много е ваЖно ние да копнеем за един Живот В
близко общение с Бога. „БлаЖени, които гладуват и Жаду-
ват за правдата, защото те ще се наситят" (Мат. 5:6).
38

Псалмистът ВъзкликВа: „от ранина Те търся, душата ми
жадува за Тебе, плътта ми Те ожида" (Пс. 63:1). „Както
еленът пъхти за Водните потоци, така душата ми Възди-
ша за Тебе, Боже" (Пс. 42:1). Който се задоВоляВа с един
повърхностен и посредстВен духоВен живот, той не тър-
си, не жадува и не копнее. ЗатоВа такива християни нико-
га няма да изпитВат едно постоянно задълбочаващо се об-
щение с Вечния Бог. Ако близкото общение с Господа не е
Важно за нас, Той ни оставя да живеем и без него. Но Той
Възнаграждава онзи, за когото Дарителят е по-Важен, от-
колкото НегоВите дароВе.
2.	Осъзнаване. Предпоставка за победата е и духоВното съз-
нание. Вечният живот е В една личност (1. Йоан 5:12), за-
тоВа и изобилният живот е една двустранна връзка с та-
зи личност - със самия Господ. Бог е направил вярващите
едно с Христос (Римл. 6:5). Ние сме в Христос (Римл. 16:7,
1. Кор. 1:30) и Христос е в нас (Гал. 2:20, Кол. 1:27, букв.
превод: „Христос във вас"). Когато всеки ден живеем с яс-
ното съзнание за този факт, ние усещаме, че не сме осъде-
ни и водим борбата с чисто човешки сили. Същият Гос-
под, който беше живял един свръхестествен живот на зе-
мята, сега е в нас. Той, който чрез Своя живот, смърт и
възкресение победи Сатана, греха и света, сега е тясно
свързан с нашия живот тук и сега. Животът на Исус
трябва да се яви в нашите тела (2. Кор. 4:10). Ние трябва
ежедневно да развиваме съзнанието си за тази обитаваща
в нас сила на Христовия Дух, която ни е дадена на разпо-
ложение за един победоносен живот.
3.	Възползване. Ние трябва да се възползваме от Неговата
сила, която се намира в нас и е достатъчна за един живот
за Негова прослава (Ефес. 3:16). Трябва ден след ден да из-
вличаме нашата храна от Неговия живот точно така,
както пръчките извличат хранителни вещества от лоза-
та (Йоан 15:4). Това не означава, че трябва да просим:
„Господи, моля Ти се, помогни ми!" По-скоро означава:
„Господи, аз приемам с вяра това, което си ми дал, за да
ме направиш годен за един живот, В който да преодолявам
всяка съпротива!" Книгата на Исус Навиев илЬстрира
39

точно тоВа. Господ даде на израилеВия народ страната
Ханаан, с праВо наречена „Обещаната земя" (Ис. НаВ. 1:2-
4). Бог им запоВяда да заВладеят земята, като им обеща
СВоята подкрепа при боеВете срещу техните неприятели
(1:5-6). Имаше услоВия за постигане на успеха, като напр.
смелост и послушание спрямо Бога (1:7). Някои, като Ха-
леВ, изгониха ВрагоВете и заВладяха земята (14:12-14).
Други трябваше да бъдат подтиквани към тоВа, защото
накуцВаха В тоВа отношение (13:1). Исус НаВиеВ ги порица
за техния неуспех (18:3). Оттук се виЖда, че Въпреки че
Господ ни е дал хубави неща, на които да се наслаждаваме,
ние няма да ги имаме, докато не ги приемем за себе си с
Вяра. Коутс пише: „Влизането Във владение всъщност е
пробният камък за нас. Колко често ние си оставаме с го-
лото възхищение." Когато разберем духоВно, че Господ е
Взел всички необходими предварителни мерки, и проумеем,
че трябва да се възползваме от тях, за да водим победо-
носен Живот, ние еЖедневно ще черпим от Неговия Живот
и Неговата сила. МоЖе би няма веднага да получим Всичко,
което очакваме или от което имаме нуЖда. Но трябва с
вяра да отстраним Вътрешните съмнения и да черпим от
извора, който е Самият Той 6 нас.
4. Отдаване. Това означава да предоставим нещо на разполо-
Жение на Господа за Неговите свети цели. Най-висшият
призив, който моЖе да достигне до нас, е: „представете
телата си в ЖертВа Жива, свята, благоугодна на Бога"
(Римл. 12:1). Има една песен, В която се казВа: „Вземи Жи-
вота ми, Исусе, на Теб е посветен докрай." И така, какво
е това, което трябва да предоставим на Бога? Стихът
казва: „телата си" - съдовете, в които Живеем. В тях
обаче се намират душата и духът ни, които също трябва
да се отдадат на Бога. Това, което не трябва да се отда-
ва на Бога, е онова, което Той вече е осъдил - старото Аз
или „старият човек". Неговото място е на кръста с
Христос. Това, което трябва да се предаде на Господа, е
новото Аз, създадено по образа на Бога. „Представяйте
себе си на Бога като оЖиВели от мъртВите и телесните
си части като оръдия на праВдата" (Римл. 6:13). На нас ни
бе подарен нов Живот, за да прославяме Бога, като изцяло
40

се предоставяме на разположение за Неговите намерения.
Когато еЖедневно се предаВаме на Господа, за да бъдем
напълно ръководени от Него, ние даваме Възможност на
Христовия Дух да дейстВа безпрепятствено в нас, за да
ни моделира по Неговия образ. Така нашият Живот става
нещо свято, употребявано от светия Бог. Това отдаване
моЖе да дойде след сериозна душевна дисциплина и под мо-
гъщото въздействие на Духа, който използва за това Бо-
Жието слово. Предаването на Господа моЖе да стане и
постепенно. Съзнанието за слабости на характера ни и
недостатъчна лкзбов към Христос моЖе да ни говори, че
се намираме в двиЖещите се пясъци на един безсилен и бе-
лязан от пораЖения Живот. Непълното отдаване е моЖе
би най-голямата пречка за един динамичен духовен Живот.
Животът на Исус се Влива в съдове, които са безусловно
отдадени ден след ден да бъдат канали за НегоВото дело
на благодатта.
5. Обхода. С този израз в Библията се означава нашият на-
чин на Живот и еЖедневното ни поведение, накратко - как
се дърЖим В еЖеднеВния Живот. Когато се спасим, ние не
отиваме веднага на небето, а оставаме тук да Живеем в
един враЖдебен и грешен свят. Христос не ни взима от
света, а се моли да бъдем предпазени от лукавия, докато
сме тук (Йоан 17:15). Ние се изправяме срещу изкушения-
та на света, на плътта и на дявола. Има много възмоЖ-
ности да се отклоним от верния път. Понякога даЖе мно-
го предани на Господа вярващи се заблуЖдават и отдале-
чават от него. Това не означава беззаконие, практикуване
на греха като навик, което не подобава на едно БоЖие ча-
до (1. Йоан 3:4, 8, 9). Ние трябва да сме наясно, че и Авра-
ам, Давид, Петър и безброй други е трябвало понякога да
бъдат поправени и от погрешния си път да бъдат върна-
ти в правия. Словото БоЖие наставлява вярващите да хо-
дят по дух, т.е. в съответствие с Неговото водителство
(Гал. 5:16). Когато Живеем чрез Духа, чрез Неговия източ-
ник на сила, тогава и действаме съгласно Неговото води-
телство (Гал. 5:25). Тогава това става по начин, достоен
за Господа (1. Сол. 2:12), В лЬбов (Ефес. 5:2), в истина (2.
Йоан 4) и с вярВане, а не с ВиЖдане (2. Кор. 5:7). От това
41

би трябВало да ни стане ясно, че не моЖем с една огромна
крачка да достигнем до съвършената духовност. Ние
трябВа „да растем В благодатта и познаването на нашия
Господ и Спасител Исус Христос" (2. Петр. 3:18). ТрябВа
да „пораснем по Всичко В Него, който е Главата, Хрис-
тос" (Ефес. 4:15). Често в Живота има решаващи поврат-
ни моменти, които понякога се преживяват дори по-силно
от началото на новороЖдението. Тези повратни моменти
могат да имат огромно, дори револЬционно въздейстВие.
И Въпреки тоВа преобразяВането на нашия характер съг-
ласно същестВото на Христос е Въпрос на ЖиВот и рас-
теЖ, а не на един скок към пълната зрялост от днес за
утре. Нека не се отчайВаме, ако на първо Време не успеем.
Да станем и да започнем отноВо. Нека не се сравняваме с
други, за които мислим, че са по-духоВни от нас. Бог не ни
е призовал да направим такива сравнения. Нека започваме
всеки ден наново под водителството на БоЖия Дух и в
хармония с БоЖието слово.
Пречки
Тъй като духовното изобилие и победоносният Живот често
не са налице, за това трябва да има някакви причини. Някои
хора се молят и говорят така, като че ли Бог задърЖа някое
средство, което е абсол1отно необходимо за победата. За-
това те постоянно умоляват Бога да им подари още нещо,
което би ги довело до победа, или пък да премахне нещо, кое-
то създава проблеми. Но Бог вече е подарил на Всички Свои
деца „всичко, що е потребно за Живота и за благочестието"
(2. Петр. 1:3). Той „в Христа ни е благословил с всяко духов-
но благословение в небесни места" (Ефес. 1:3). Бог не ни е ли-
шил от нищо. Проблемът е в нас, а не в Него. По-долу ще Ви-
дим няколко от главните ВъзмоЖни проблеми:
1. Mojke би аз не съм спасен? МоЖе би като дете или Възрас-
тен сме имали преЖиВяването „да помолим Исус да Влезе
В сърцето ни". МоЖе би след тоВа сме били кръстени,
отишли сме 6 някоя местна църква и сме участвали в Гос-
подната трапеза. МоЖе би родителите или приятелите
42

ни са били убедени и често са ни казВали, че сме спасени.
Но нито едно от Всички тези неща не е доказателство за
истинско ноВороЖдение. Ако тВърдим, че познаваме Исус,
а в същото Време системно практикуваме непослушание
спрямо Неговото слово, тогава Библията казва, че ние
сме лъЖци (1. Йоан 2:4). Ако досега не сме били Негови
последователи, то нека станем такива сега, като напъл-
но предадем Живота си на Него. Нека повярваме в Негово-
то съвършено дело, извършено на кръста, чрез което Бог
ни приема. Да го направим сега без никакВи уговорки и от-
лагане.
2.	МоЖе би не съм мотивиран. МоЖе би ние сме доВолни от
едно по-ниско ниво на духовен Живот. Досега Христос не е
бил за нас нищо повече от един билет за небето и аВариен
изход от ада. МоЖе би сме тВърде заети с материални не-
ща (Бит. 13:10) и сме по-загриЖени за съкровищата на зе-
мята, отколкото за съкровищата на небето (Мат. 6:19-
20). Досега ни е липсвало високото ценене на Христос и
тоВа, което Той е извършил за нас (2. Кор. 5:14-15, Йоан
21:15-17). Ако е така, трябва да се покаем и да се Върнем
към пърВата си л1обоВ към Исус (Откр. 2:3-5). Трябва да
го напраВим сега с отвращение от блудкавата си душа и
от това, че досега Животът ни е бил без смисъл за Бога.
3.	МоЖе би не съм наставен. МоЖе би преди започването на
този курс никой не ни е обяснил огромните мерки, които
Бог е Взел, за да ни осигури изобилен ЖиВот като христия-
ни. Ако е така, това извинение би трябВало Вече да не Ва-
Жи за нас след тази и следВащите дВе лекции. Тогава наша
отговорност е да действаме Въз основа на това, което
сме научили.
4.	МоЖе би съм обезсърчен от минали неуспехи. МоЖе би ще
каЖем: „Аз вече опитах всичко това, но нямаше полза. Ви-
наги се провалям." А Бог провалил ли се е? Неговите обе-
щания не са ли истинни? Ние ли сме единственото голямо
изклк>чение от БоЖията сила и пълнота В най-слабия от
Всички човешки съдоВе? ЗатоВа нека остаВим настрана
миналите си неуспехи и да не позВолим на Сатана да ни
43

попречи да постаВим едно ноВо начало, да приемем за себе
си Божията истина и ХристоВия живот. Да престанем да
се самосъжаляВаме, да започнем отноВо и Всеки ден да
предаваме живота си, така че Исус Христовият Дух да ни
ръководи В един нарастВащ духоВен опит.
Обещанията
Нека още Веднъж минем основните истини от този урок.
Въпреки че грехът е разкриВил Божия образ В нас, Господ ни
е напраВил ноВо създание и е започнал един процес на духовно
обновяване в нас. Ако наистина сме новородени, ние вече не
сме в семейстВото на Адам, а сме В Божието семейство.
Ние имаме едно съвършено положение пред Бога и сме прие-
ти, защото сме „в Христа", а не защото сме усърдни в хрис-
тиянското служеше. Ако сме решени да живеем за Христос,
защото ценим Неговата огромна пожертвувателна лк>бов,
тогава можем да копнеем за най-доброто, което Господ е
приготвил за нашия живот. Нека осъзнаем свръхестестве-
ната сила, която обитава в нас и която ни прави способни
да развиваме живот и характер, подобни на тези на Хрис-
тос. Нека се възползваме от Неговата сила за всичко, което
трябва да сме и да вършим. Нека всеки ден безрезервно се
предаваме на пълния контрол на ХристоВия Дух. И нека жи-
веем със съзнанието, че нашата зрялост е въпрос на посте-
пенен растеж по и развитие на характера и продуктивното
ни служение.
Ето няколко неща, които можем да очакваме:
1.	По-дълбоко общение с Бога (1. Йоан 1:3) и по-високо цене-
не на красотата на Христос (Ефес. 1:17).
2.	Ежедневна победа над привидно неизкореними грехове
(Римл. 6:11). Това не означава безгрешно съвършенство до
най-малките подробности, но означава един живот, в кой-
то редовно и последователно преодоляваме слабостите и
изкушенията. Послушанието спрямо Бога вече не ни изг-
лежда като неприятно задължение.
44

3.	Плодът на Духа се изяВяВа Все поВече и поВече В отноше-
нията ни с другите. Ние не трябВа да се занимаваме със
собствените си добродетели, но другите трябВа да 6иЖ-
дат В нас Христос В лк>боВ, радост, мир, дълготърпение,
благост, милост, милосърдие, Вярност, кротост, себео-
буздание (Гал. 5:22-23).
4.	В слуЖението ни за Бога Все поВече ще се прояВяВа духоВ-
ната сила (1. Сол. 1:5).
5.	Молитвеният ни Живот ще се задълбочи, тъй като се мо-
лим под ръководството на Духа (Юда 20).
6.	СлоВото до голяма степен ще оЖивява в нашия Живот,
вместо да бъде само едно задълЖително четиво (Кол.
3:16).
Това е Животът, който Господ Исус е обещал на Вярващите.
„От Неговото най-вътрешно същество ще бликнат потоци
от Жива вода."1 Това е Животът В Духа, изобилният ЖиВот,
който е за Всеки един от Неговия народ, а не само за малци-
на.
1 Цитирано В: Miles J. Stanford, „Principles of Spiritual Growth" (Lincoln, Nebraska, 1966),
cmp. 43
45

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 3
ЖиВот изобилен
1. КакъВ ЖиВот обещаВа Бог на Всеки християнин (Йоан
10:10; 1. Йоан 2:25)? Кога той получава този ЖиВот (Йоан
5:24)?
2. КакВа е Връзката меЖду този обещан от Бога ЖиВот и
личността на Исус Христос?
Йоан 10:10
Йоан 11:25
Кол. 3:4
1. Йоан 5:11-12
1. Йоан 5:20
Как бихте описали качеството на ЖиВота на Исус Хрис-
тос (Мат. 3:17; Йоан 4:34, 5:30, 8:38, 8:29, 16:33; Римл. 15:3;
ЕВр. 2:14,4:14)?
3. На базата на досегашните си отгоВори дефинирайте „изо-
билния ЖиВот на християнина".
Бихте ли определили тоВа като БоЖията норма за Всеки
ВярВащ? Обяснете отговора си.
47

4. Кои са някои от характерните черти на изобилния ЖиВот
на християнина?
Йоан 7:38
Йоан 15:16
1. Кор. 10:13
Гал. 5:22-23
1. Йоан 2:6
1. Йоан 5:4
5. Прочетете Римл. 5:12-21. СраВнете Адам и Христос. Как-
Во получава чоВек чрез тези дВе личности?
„ Чрез Адам "	„ Чрез Христос "
6. КакВо е било нашето положение пред Бога преди нашето
спасение (Ефес. 2:1,4:18)?
КакВо е нашето полоЖение пред Бога като Вярващи (Ефес.
2:4-6; Кол. 3:1-3)?
Как моЖе някой да достигне до тоВа полоЖение пред Бога
(1. Кор. 1:30)?
48

7. КакВо означаВа да бъдем „В Христа"?
Кои са някои от благословенията или предимствата да
сме „В Христа"?
Римл. 8:1
2. Кор. 5:17
Ефес. 1:3
Кол. 2:10
8. Кой живее ВъВ вярващия (Гал. 2:20; Кол. 1:27)?
В какъв смисъл моето единение с Христос (аз В Христос и
Христос в мен) е единствената основа за победоносен и
изобилен живот?
9. Назобете някои възможни причини, поради които някой
може да няма този изобилен живот като християнин?
1. Йоан 5:12
Матей 5:6
ЕВр. 11:6
49

10. Изпитайте сВоя зкиВот. Водите ли този ЖиВот, който
Бог е приготВил за Вас? КакВо Ви пречи?
До какВа степен истините В тази лекция издигнаха Гос-
под Исус ВъВ Вашата ценностна система? Как се промени
отношението Ви към Него?
Напишете накратко как трябВа да ЖиВеете отсега ната-
тък с оглед на Вашето единение с Христос.
50

ЛЕКЦИЯ 4
Съразпнати с Христос
Писмото go римляните е Великолепното тълкуване на еВан-
гелието като БоЖия сила за спасение (Римл. 1:16). Спасение-
то не е ограничено само В тоВа да ни освободи от наказание-
то за греха - Вечната смърт (Римл. 6:23). Бог ни освобоЖда-
Ва и от властта на греха, така че ние моЖем да Живеем ноВ
ЖиВот (Римл. 6:4, 22). Смъртта на Христос е подейстВала и
за дВата Вида осВобоЖдение. Той умря за нашите грехове ка-
то наш заместник (Римл. 5:8). Но Той умря и за греха (Римл.
6:10) и победи негоВата Власт като наш представител (ня-
кой, който дейстВа за друг). За да бъдем спасени от наказа-
нието за грехоВете, ние трябВа да се доВерим напълно на
ХристоВото дело на кръста и на НегоВото Възкресение (1.
Кор. 15:1-4). А ако искаме еЖеднеВно да изЖиВяВаме осВобоЖ-
дението от тиранията на греха, ние трябВа по същия начин
да се доВерим на победата на Христос над Властта на греха
за нас.
Праведният ЖиВот е подходящият и праВилен отговор на
нашето праВедно полоЖение пред Бога. Ние не трябВа да ос-
таваме В греха (Римл. 6:1-2). Ние, които някога сме били ро-
би на греха, сега сме станали роби на правдата (Римл. 6:17-
18). Сега трябВа и да Живеем съобразно с тоВа. Чрез Своя
победоносен Живот, Своята победоносна смърт и Своето
победоносно възкресение Христос осигури за нас всичко, кое-
то ни е необходимо за един победоносен и праведен Живот.
Ние придобиваме и започваме да ЖиВеем този ЖиВот, като
от наша страна са налице определени реакции, които Бог
изисква 6 Римл. 6-8. Тези реакции са обобщени В думите
„зная" или „познавам" (Римл. 6:6), „считам се" (Римл. 6:11),
„представям се" или „предавам се" (Римл. 6:13) и „умъртвя-
вам" (Римл. 8:13).
51

Зная
Как можем с абсолкшна сигурност да знаем нещо за духоВни
и невидими неща? ТоВа е Възможно само чрез откроВение,
само чрез тоВа, че Бог В Своето СлоВо ни каза тоВа, което
ние иначе никога не бихме могли да знаем. Какво казва Писа-
нието за освобождението ни от Властта на греха В нашия
живот? „Като знаем (разбираме) тоВа, че нашето старо ес-
тестВо бе разпнато с Него, за да се унищожи тялото на гре-
ха, та да не робуВаме Вече на греха" (Римл. 6:6). Нека Внима-
телно помислим Върху тоВа твърдение. „Знаем" тук означа-
Ва да сме сигурни В една истина, и то не въз основа на чувст-
во и внушение, а Въз основа на тВърдата Вяра В това, което
казва Бог. Какво знаем? Че нашият стар човек (или старо
естество) е бил разпънат на кръста с Христос. Изразът
„стар човек" се среща само на още две места в Новия Завет
(Ефес. 4:22-24; Кол. 3:9-10), където се противопоставя на
„новия човек". „Старият човек" е всичко онова, което ние
сме били като неновородени хора в семейството на Адам.
Както казва Писанието, той се отличава със зли страсти и
действия. В противовес на това „новият човек" е всичко
онова, което сме сега „в Христос Исус". Той е създаден по
Божия образ в правда и святост. Бог разпъна стария човек
по същото Време и на същото място, където беше разпъ-
нат и Неговият Син. Какво се случи при разпъването на
стария човек? Резултатът беше, че „тялото на греха" ум-
ря, т.е. стана безсилно. Затова ние вече не сме роби на греха.
Ние сме в състояние „да ходим в нов живот" (Римл. 6:4).
Както Исус веднъж завинаги умря за греха (Римл. 6:10), така
в този момент умряхме за греха и ние. Ние взехме „предста-
вително" участие в онази победа над злата сила. Сега ние
можем да живеем в Бога, без непрекъснато да бъдем тегле-
ни надолу. Ние сме направени едно с Него и с Неговия живот
(Римл. 6:5).
Нека внимателно разгледаме истините за нашето единение
с Христос, които Бог иска да знаем:
1. Ние сме едно с Христос 6 Неговата смърт и Неговата по-
беда над греха.
52

а)	Христос е умрял за греха веднъЖ забинаги (Римл. 6:10).
Той е умрял за царството, В което грехът Владее като
цар (Римл. 5:21, букВ.).
б)	Ние сме умрели с Христос (Римл. 6:8), като сме били
съразпнати с Него (Гал. 2:20). Ние трябВа да разберем,
че „понеЖе един е умрял за Всичките, то Всички са ум-
рели" (2. Кор. 5:14).
В) Тъй като Христос веднъЖ заВинаги е умрял за греха и
ние сме умрели с Него, то и ние сме умрели за греха и
сме освободени от неговата заробваща власт (Римл.
6:2, 6, 7, 18, 22). Тук „грях" означава Живеещия вътре в
нас грях, злия принцип, който действа в нашите неспа-
сени тела (Римл. 7:17, 20, 23). А какво означава „освобо-
дени", след като е така очеВидно, че християните гре-
шат? Христос разкъса веригите, които ни дърЖаха ка-
то роби на греха (Римл. 6:6). Греховният принцип все
още присъства и се опитва да ни владее чрез нашите
смъртни тела (Римл. 6:12), но ние вече не сме негови
роби. Нашето отношение към греха се е променило.
Свободата от робството на греха се основава на побе-
дата на Христос над греха и смъртта (Римл. 6:10) и на
нашето единение с Него.
2. Ние сме едно с Христос в Неговото Възкресение и Неговия
настоящ Живот.
а)	Христос беше възкресен от мъртвите (Римл. 6:4, 9).
Като резултат Той Живее сегашния Си Живот за Бога
(Римл. 6:10) в царството, в което владее единствено
Бог.
б)	Ние сме възкръснали от мъртвите заедно с Него, поне-
Же сме едно с Него (Римл. 6:5; Ефес. 2:5-6; Кол. 3:1).
в)	Затова сега ние имаме дял в Неговия настоящ Живот
във възкресението и моЖем да Живеем нов Живот. Сега
Той е Господар над Своите врагове и затова и ние мо-
Жем чрез Него да побеЖдаваме нашите врагове (Римл.
53

6:9, 10). Каквото ваЖи за Него, ваЖи и за нас, защото
ние сме в Него. Освен това и Неговата сила на възкре-
сението присъства и моЖе да действа в нас (Ефес. 1:19-
20; Филип. 2:13, 3:10).
Когато вече знаем и разбираме истината за нашето едине-
ние с Христос и ни става ясно кои сме ние и какво имаме „в
Христос Исус", трябва да заклк>чим: „Ние, които сме умре-
ли към греха, как ще Живеем вече в него" (Римл. 6:2). Единст-
вената подходяща реакция е да насочим сърцата и мислене-
то си така, че и в еЖедневния си Живот да отговаряме на
това, което в действителност сме „в Христос" (Кол. 3:1-3).
Считам се
Необходимо е да превърнем тези освобоЖдаващи истини, ко-
ито ни бяха открити, в наш личен опит . Истината винаги
трябва да се вграЖда в нашия практически Живот. Това
става, като ние твърдо вярваме това, което Бог ни е отк-
рил в Словото Си, и действаме според него.
Бог ни казва, че смъртта, с която умря Христос, Той умря
за греха, а Живота, който Живее, Живее го за Бога (Римл.
6:10). След това ни призовава: „Така и вие считайте себе си
за мъртви към греха, а Живи към Бога в Христос Исус"
(Римл. 6:11). Тук Той ни казва да смятаме нещо за истина по
отношение на себе си, понеЖе то е истина по отношение на
Христос, а ние сме едно с Него. Какво е истина по отноше-
ние на Христос? Със Своята смърт Той умря за царството,
където беше властвал грехът. Той унищоЖи всякаква пре-
тенция на греха за власт. Сега Той Живее за Бога, в царство-
то, в което владее Бог. Тези неща са истина по отношение
на Христос. Затова те са също така истина и по отноше-
ние на нас; точно заради нашето единение с Него. Ние сме
„мъртви за греха", понеЖе сме „В Христос Исус". Ние сме
направени участници в Неговата смърт на кръста (Римл.
6:3, 5). Като наш представител Той действа заради нас. За-
това нашето отношение към греха сега е същото като Не-
говото. Точно затова ние сме и „Живи за Бога", понеЖе сме
54

„в Христос Исус". Бог ни „съживи заедно с Христос... и като
ни съВъзкреси, тури ни да седнем с Него В небесните места В
Христос Исус" (Ефес. 2:5-6). Нашето гражданство е на небе-
то. Ние Вече живеем В едно съВсем ноВо царстВо, където
Владее Бог и където благодатта царуВа чрез праВда (Римл.
5:21, Кол. 1:13).
Бог ни е дал думата Си за тоВа, че ние сме умрели за греха и
сега сме жиби за Него. Ние трябВа да разглеждаме Всичко
тоВа като истина по отношение на себе си независимо от
тоВа дали нашите сетива или чубстба се съгласяват с тоВа,
или не. Бог не ни казВа, че трябВа „да се правим, че това е
истина". То е истина! Той не ни казва: „Разпни стария чо-
век" или: „Умри за греха и бъди жив за Мен." Това беше вече
осъществено преди 2000 години на Голгота. Той на практика
ни казва: „Гледай на себе си като на едно с Моя прославен
Син; разглеждай се като това, което си в Него - мъртъв за
греха и жив за Мен." Също както повярвахме на благовести-
ето за спасение от наказанието за греховете ни, така сега
трябва да повярваме на това, което Бог казва, че сме в
Христос, за да получим освобождението от властта на гре-
ха. И двете освобождения стават чрез активна вяра, а не
чрез гледане или чувства.
Представям се (предавам се)
Не трябва да си оставаме дотам само да знаем тези важни
истини и с вяра да разчитаме на тях. Бог ни дава една запо-
вед - нещо, което трябва да направим като реакция на то-
ва, което знаем и на което разчитаме като истина. „И тъй,
да не царува грехът във вашето смъртно тяло, та да се по-
корявате на неговите страсти, нито представяйте телес-
ните си части като оръдия на неправдата, но представяйте
себе си на Бога като оживели от мъртвите и телесните си
части на Бога като оръдия на правдата" (Римл. 6:12-13). То-
ва е един призив към нашата воля. Нека отбележим, че той
съдържа един отрицателен и един положителен аспект.
В отрицателния аспект ни се казва да не оставяме греха да
55

царува В нашето тяло. Грехът като лош принцип и зла
Власт Все още присъства В нашите смъртни, неспасени те-
ла. Той се опитва да ги Владее. Чрез един решителен и пос-
тоянен акт на нашата Воля ние не биВа да допускаме тоВа
да стане. Ние трябВа актиВно да противостоим на греха и
да се борим с него. Не трябВа да допускаме грехът да изгра-
ди нито едно-единстВено предмостоВо укрепление, откъде-
то ще може да работи срещу нас. Не биВа да предоставяме
нито една-единстВена част от нашето тяло на греха като
инструмент на неправдата. Изразът „представям" означа-
ва „поставям на разположение", „предавам" или „предоста-
вям за употреба". Изразът „телесни части" се отнася до
членовете на тялото ни като ръце, очи, мислене и до спо-
собностите и талантите на тялото. Грехът се опитва да
използва нашите телесни части като оръдия на неправдата,
но ние не трябва да му създаваме благоприятни условия, за
да прави това. Ние сме в състояние да се подчиним на този
призив, тъй като нашето отношение към греха като наш
робовладелец е прекратено. Ние сме освободени от греха и
сме станали слуги на Бога (Римл. 6:22).
Колкото до положителния аспект, Бог ни заповядва да се
предоставим и предадем на Него. Като оживели от мъртви-
те сега ние сме Негови слуги и затова представяме себе си и
телесните си части напълно в служба на Бога. Някога наши-
те телесни части бяха на разположение на греха за неговите
неправедни цели и никой не трябваше да ни учи как се прави
това. Но сега ние сме едно ново създание с нов живот и нов
Господар (2. Кор. 5:17; Римл. 6:16-18). Ние трябва да вземем
решение ВъВ Всеки момент да се подчиняваме на нашия нов
Господар. Ние трябва да сме на Негово разположение и да му
служим със същата енергия и преданост, с която някога сме
служили на греха. „Както предавахте телесните си части
като слуги на нечистотата и на беззаконието, което докар-
ва още беззаконие, така сега предайте частите си като слу-
ги на правдата, която докарва святост" (Римл. 6:19).
Какво би било по-добро от това да предоставим себе си и
телесните си части изцяло на разположение на Бога? Ние не
сме свои си (1. Кор. 6:19-20). Бог ни изкупи с огромната цена
56

на кръВта на СВоя Син (1. Петр. 1:18-19). „Той умря за Всич-
ки, за да не Живеят Вече Живите за себе си, а за Този, който
за тях е умрял и Възкръснал" (2. Кор. 5:15). ОсВен тоВа, ако
ние знаем истината за нашето единение с Христос В Него-
Вата смърт и НегоВото Възкресение и считаме себе си мър-
тби за греха и Живи за Бога, тогава е много логично да пре-
достаВяме телесните си части Вече не на греха, а на Бога.
Чрез един съзнателен и обмислен акт на Волята си ние тряб-
Ва трайно и постоянно да поставим Живота си напълно на
НегоВо разположение. Резултатът ще бъде сВят и победоно-
сен християнски Живот.
Умъртвявам
Призивът да Водим активна Война срещу ЖиВеещия В нас
грях, а сами да се предадем изцяло на Бога, се обобщаВа
Римл. 6:14: „Защото грехът няма да Ви Владее, понеЖе не сте
под закон, а под благодат." Нека добре забелеЖим осноВание-
то или гаранцията за тоВа, че грехът няма като тиранин да
Владее над нас. Сега дейстВа едно ноВо праВило, един ноВ
Жизнен принцип. Ние не сме под закон, а под благодат. Нека
разгледаме по-подробно какВо означаВа тоВа.
Някога, като неспасени или „плътски" хора (Римл. 7:5, 8:9),
ние бяхме под закон. Ние се опитвахме да спечелим БоЖието
благоВоление чрез нашите действия или дела. Но никакъВ за-
кон, дори и МойсееВият, не моЖеше да ни осВободи от
Властта и робстВото на греха. Той не моЖеше да ни доВеде
до сВят ЖиВот или да породи духоВност. Той никога не мо-
Жеше да даВа ЖиВот (Гал. 3:21). „Нито една твар няма да се
оправдае пред Него чрез дела, изисквани от закона, понеЖе
чрез закона стаВа само познаването на греха" (Римл. 3:20).
Целта на сВетия БоЖи закон беше да ни изобличава за греха,
за да ни покаЖе неговата изклк>чителна греховност (Римл.
7:13). „Законът стана за нас детеводител, да ни доведе при
Христа, за да се оправдаем чрез вяра" (Гал. 3:24). Законът
никога не беше замислян да ни освобоЖдава от робството
на греха. Напротив, докато още бяхме „плътски", законът
дори засилваше и изостряше греха. Грехът ни победи чрез за-
57

кона, произВеде Всякакви пожелания и принасяше плод, който
докарва смърт (Римл. 7:5, 8,11).
Но сега като християни, като такиВа, които са „духовни"
(Римл. 8:9), за нас Вече не същестВуВа някогашното отноше-
ние към закона. Чрез нашето единение с Христос В НегоВа-
та смърт ние се освободихме от нашия безплоден брак със
закона (Римл. 7:1-6). Сега се сВързахме с Христос, за да при-
насяме плод на Бога (7:4) и да Му слуЖим „поноВому - по Ду-
ха, а не постарому - по букВата" (Римл. 7:6, букВ.). Законът
не моЖеше да ни опраВдае или осВети, понеЖе той беше „от-
слабнал чрез плътта" (Римл. 8:3). Той докара само прокля-
тие и смърт. ЗатоВа Христос извърши на кръста тоВа, кое-
то законът не моЖеше. Той „осъди греха В плътта, за да се
изпълнят изискванията на закона В нас" (Римл. 8:3-4). Тъй ка-
то сме В Христос, за нас няма проклятие и ние сме осВобо-
дени от „закона на греха и на смъртта" (Римл. 8:1-2). Сега
ние сме под Властта на БоЖията благодат. Чрез СВоя Дух,
който Живее В нас, Бог ни помага да Живеем по начин, който
Му е угоден. Ние не сме оставени на собствените си сили.
БоЖията сила действа в нас (Филип. 2:13). Ако полагахме
усилия да водим свят ЖиВот без тази сила и да пазим закона
със собствената си енергия, бихме претърпели катастро-
фално пораЖение и бихме изпаднали в дълбоко отчаяние
(Римл. 7:14-25). Но това със сигурност не е БоЖието намере-
ние.
Нека разгледаме драстичния контраст меЖду християните
и нехристияните (Римл. 8:4-11). За неспасените се говори за
като такива, „които ходят по плът", които са „плътски",
които „копнеят за плътското". В този контекст „плът"
означава човека в неговото неновородено състояние. Той е
чуЖд на Живота от Бога. Той е насочил ума си към „плътс-
ките неща", мислите и действията му се ръководят от „по-
хотта на плътта, поЖеланието на очите и тщеславието на
Живота" (1. Йоан 2:16). Неговата паднала, покварена и нено-
вородена човешка природа определя начина му на Живот. Той
е враЖдебен спрямо Бога, неспособен да се подчини на БоЖия
закон и да бъде угоден на Бога. Ние обаче сега не сме „плътс-
ки", а „духовни", ако Живее в нас БоЖият Дух (Римл. 8:9). Ние
58

сме описани като такиВа, които „ходят по Дух". Общата
линия и характерът на нашия начин на Живот откриват, че
ние по набик се ръководим и получаваме сила от Духа. Хрис-
тос е В нас. Нашите тела, Все още неспасени, са мъртВи за
Бога поради Живеещия В нас грях, но нашият дух е Жив (Римл.
8:10; Ефес. 2:1). БоЖият Дух Живее В нас като наш помощник
и гарант за тоВа, че един ден Бог ще даде ЖиВот и на наши-
те смъртни тела (Римл. 8:11; 1. Кор. 15:35-57). По тази при-
чина ние с копнеЖ очакваме „осиновението си, сиреч изкупва-
нето на нашето тяло" (Римл. 8:23). Тогава най-накрая ще бъ-
дем свободни дори от присъствието на греха!
След като видяхме, че не сме под закон, а под благодат, как-
во заклЬчение трябва да направим? Как трябва да Живеем в
светлината на това, което представляваме като христия-
ни? Да чуем какво казва БоЖието слово: „И тъй, братя, ние
имаме длъЖност обаче не към плътта, та да Живеем плътс-
ки. Защото, ако Живеете плътски, ще умрете; но ако чрез
Духа умъртвявате телесните действия, ще Живеете"
(Римл. 8:12-13). Ние не сме длъЖници, на които е налоЖено
задълЖението така да Живеем, както Живяхме някога като
неспасени. По-скоро ние сме длъЖници на благодатта. Ние
сме задълЖени на Христос да ЖиВеем за Него. Нека мислим
за това кои сме ние и какво имаме чрез нашето единение с
Христос. Христос ни е поставил в едно невероятно ново по-
лоЖение пред Бога и е взел всички необходими мерки за един
Живот на победа над греха. Сега ние Живеем в царството на
Духа. Ние сме Живи за Бога. Христос Живее в нас. Как бихме
могли предвид на всичките тези неща да продълЖим да Жи-
веем така, като че ли сме още „плътски"? Такъв един път
би бил в пълно противоречие с това, което сме в Христа.
Вместо това ние трябва с помощта и силата на Духа да
„умъртвяваме телесните действия". ЗабелеЖете, че това е
едно активно действие, което ние трябва да предприемем.
Библията никъде не учи, че пътят към победата се състои
изклкзчително в това „да се оставим на Бога" или „да пре-
бъдваме в Него", или „да се откаЖем и повече да не се опит-
ваме сами" и после „да оставим Бог да извок>ва победата за-
ради нас". Писанието навсякъде ни учи и ни заповядва да
59

предприемаме нещо чрез БоЖията сила и благодат. И по от-
ношение на победоносния християнски Живот ние не сме ос-
Вободени от отгоВорност. ОсВен тоВа Писанието не казВа,
че по нашия път няма да срещаме или не трябВа да очакВаме
борби и конфликти. Ние сме призоВани В една духоВна Война,
която изискВа да облечем цялото БоЖие всеоръЖие (Ефес.
6:10-20). Ние трябВа да се облечем с Христос, а не да се гри-
Жим за страстите на плътта (Римл. 13:14). ТрябВа да се
ВъздърЖаме от плътските страсти, които BotoBam npomuB
душата (1. Петр. 2:11). ТрябВа да уморяваме тялото си и да
го пороббаме (1. Кор. 9:27). След като Светият Дух Вече ни
е дал способността за това, ние трябВа да Водим постоянна
Война срещу греха и да умъртвяваме негоВото ВъздейстВие
Върху нашите смъртни тела. ТоВа, разбира се, означава да
слушаме точно Духа (Гал. 5:25) и да не потискаме Неговия
вътрешен глас, когато Той ни подтиква към действие.
Обобщение
ТоВа е описаният в Библията път към победоносен и свят
християнски Живот:
1.	Знайте и разбирайте факта на вашето единение с Хрис-
тос (Римл. 6:3-10). Вие сте направени едно с Него в Него-
вата смърт, Неговото погребение и Неговото възкресе-
ние. Вашето старо Аз е било разпънато на кръста с Него
и вашето тяло на греха е направено безсилно, така че вие
вече не трябва и не бива да слуЖите като роб на греха.
2.	Считайте се за това, което сте всъщност - мъртви за
греха, но Живи за Бога (Римл. 6:11). Христос умря за греха
и сега Живее за Бога. Същото ваЖи и за вас.
3.	Представяйте се постоянно на Бога като оЖивели от
мъртвите (Римл. 6:13). Не предавайте вече своите телес-
ни части и способности на греха, а си създайте трайния
навик да ги предоставяте на разполоЖение на Бога! Не ос-
тавяйте греха да владее във вашето смъртно тяло (Римл.
6:12).
60

4. Умъртвявайте греховните злодеяния на тялото (Римл.
8:13). Знайте, че Вече не сте под закон, а под благодат.
Бог Ви даВа сила и Ви помага да му се подчиняВате и да сте
угодни пред Него. С тази сила Водете Война срещу плътс-
ките страсти и дейстВия на Живеещия ВъВ Вас грях.
ТоВа не е поредица от стъпки, които трябВа механично да
се следВат. По-скоро тоВа е един призиВ постоянно да се Жи-
Вее по начин, който е В съгласие с тоВа кои сме ние и какВо
имаме В Христос Исус. Разберете чудесните неща, които
Бог е приготвил за Вашето осВещение. Безкомпромисно се
съпротивете на греха и с помощта на Духа се стремете към
сВятост. Тогава „ще царувате В Живот чрез единия - Исус
Христос" (Римл. 5:17).
61

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 4
Съразпнати с Христос
Прочетете Римл. 6-8:13 няколко пъти и Внимателно изучете
този пасаЖ! След тоВа отговорете на следните Въпроси с
ваши собствени думи.
1. Избройте опитностите, В които Всички християни учас-
тВат заедно с Христос, понеЖе са „кръстени В Него" или
са едно с Него (6:3-5).
2. КакВо трябба да знае, респ. да разбира Всеки ВярВащ спо-
ред думите на апостол ПаВел (6:6)?
КакВо е нашият „стар чоВек" или нашето „старо Аз" (6:6,
Кол. 3:9-10; Ефес. 4:22-24; 2. Кор. 5:17)?
КакъВ беше резултатът от разпъВането на нашия стар
чоВек заедно с Христос (6:2, 6, 7)?
3. Въз осноВа на тоВа, което ние знаем, Римл. 6:11 ни казВа
да се считаме за дВе неща. Кои са те? КакВо означаВа Вся-
ко от тях?
Защо Вие моЖете да се считате за тоВа?
63

4. КакВо казВа Римл. 6:12-13, че трябВа да праВим Въз осноВа
на оноВа, което знаем и за което се считаме?
По-долу приВедете различни начини, по които мозкете да
предавате или предоставяте телесните си части на греха
или на Бога.
Грях	Бог
мислене
очи
уши
уста
ръце
крака
5. Прочетете Римл. 6:16-23. Назобете ВъзмоЖните господа-
ри, на които някой моЖе да робуВа, и избройте резултати-
те или плодоВете на съответното робство.
Как един чоВек изяВяВа кой е неговият господар (6:16)?
6. КакВа голяма промяна е преЖиВял Всеки християнин (6:17-
18)?
КакВа би трябВало да бъде Вашата реакция предВид на та-
зи промяна (6:19)?
64

7. Как Римл. 7:1-6 обясняВа твърдението на апостол ПаВел В
Римл. 6:14?
Как и с какВа цел ние бяхме умъртВени спрямо закона (7:4-
6)?
8. КакВа борба ще има някой, който се опитВа да угоди на
Бога, но се намира под закон, Вместо под благодат (7:14-
25)?
КакВи открития ще напраВи той за самия себе си?
7:14
7:17
7:18
7:20
7:21
9. Защо няма осъЖдение за тези, които са В Христос Исус
(8:1-4)?
65

СъпостаВете християните и нехристияните (8:4-11).
Как би трябвало да жиВеете Вие В сВетлината на тоВа,
което Важи за Вас като християни (8:12-13)?
10. Напишете накратко как смятате да реализирате учени-
ето от Римл. 6-8:13 В ежедневната си практика. Как ще
се подчините на изискванията да се считате, да се пре-
доставяте и да умъртвявате!
66

ЛЕКЦИЯ 5
Кръстът В ЖиВота на ВярВащия
„Ако иска някой да дойде след Мене, нека се отрече от себе
си, нека носи кръста си Всеки ден и нека ме следВа, защото
който иска да спаси Живота си (душата си), ще го загуби, а
който загуби Живота си (душата си) заради Мене, той ще го
спаси" (Лука 9:23-24).
На много места В Писанието ВярВащият се сраВняВа с път-
ник, който преминаВа през Живота. СледВането на Господа
се сраВняВа с път или пътека. То се нарича „пътят на исти-
ната" (2. Петр. 2:2) или просто „път" (Йоан 14:6, Деян. 9:2,
24:14). Господ каза, че пътят е тесен (Мат. 7:14) и малцина
ще го намерят. Понякога ние мислим, че тоВа пътуване се
ограничава само до деня, В който преминахме от смъртта В
ЖиВота. Но то Вклк>чва В себе си и освобождаване от заблу-
дения и пропилян ЖиВот - от сега и до Вечността. ГлаВното
при тоВа е, че ние навлизаме В истинския изобилен ЖиВот
no-скоро чрез едно дълго пътуВане, отколкото чрез един го-
лям скок напред. СтаВа дума за повече от едно моментно
решение. Това е пътят на следване на Господ Исус Христос.
Исус казва, че ако някой иска да Го следва, нещо трябва да се
направи. След това Той назовава предизвикателното усло-
вие, което повечето от нас вероятно биха предпочели да за-
обиколят. То съдърЖа едно болезнено решение, изисква една
голяма Жертва. Исус казва: „Нека се отрече от себе си, нека
носи кръста си всеки ден и нека Ме следва." И след това
Исус превеЖда Своите ученици през едно преЖивяване, кое-
то образно се представя като кръст - инструментът за ек-
зекуции в дните на Исус. Взимането на кръста беше точно
пътят, по който и Той вървеше, съгласно волята на Своя
Отец, когато беше победен към Голгота и разпънат там.
Тогава нито един от дванадесетте не тръгна да Го следва
доброволно. Напротив, те Го напуснаха. Неговият път към
Голгота беше болезнен и унизителен, той означаваше само-
Жертва. Но беше абсолкзтно необходим. Когато Исус каза:
67

„Не Моята Воля да бъде, а ТВоята", Той се отказа от СВои-
те лични Желания. Същата тази пътека ВъВ филип. 2:3-12 се
даВа за пример за Всички ВярВащи.
Проблемът: Собственият Живот
КакВо има предВид Исус, когато казВа, че някой трябВа да
загуби сВоя Живот (душа)? Целият контекст на Лука 9:24
показВа, че Той гоВори за човешкото Аз. Думата „душа" ид-
Ва от гръцката дума „психе", откъдето е произлязла и дума-
та „психология" - науката за Вътрешното Аз на чоВека и
произтичащото оттам поВедение. В Библията думата „ду-
ша" се употребяВа, за да се опише нематериалната, невиди-
мата част на чоВека (Мат. 10:39, 11:29; Ефес. 6:6; ЕВр. 4:12,
6:19,10:38-39).
ПризиВът да загубим Живота си не е призив да загубим наша-
та личност или индивидуалност. Това не означава, че ние
трябва да сме „безлично нищо" пред Бога. В очите на Госпо-
да нашата стойност е голяма по две причини. Първо, ние
сме създадени по БоЖия образ (Бит. 1:26; Кол. 3:10) в духовен
и морален смисъл и, второ, ние бяхме сметнати за доста-
тъчно ценни, за да даде Христос Своя Живот за нашето спа-
сение.
Това, за което сме призвани, е да загубим своя собствен Жи-
вот или егоизъм. Собствен Живот означава да се занимавам
със себе си. Това е утвърждаването на моята воля, за мое
собствено удоволствие, независимо от волята на Бога. Жи-
вотът, Владян от собственото Аз, е пълната противопо-
лоЖност на Живота, владян от Христос или Воден от Све-
тия Дух. Собственият Живот не се доверява на БоЖието
слово или на БоЖията Вседостатъчност, или на БоЖия път.
Той се доверява на собственото Аз. Той е заинтересован
преди всичко от самия себе си.
Много от нас не могат да търпят явни примери на егоизъм
у другите. Но понякога имаме известни трудности да раз-
68

познаем същите тези неща В собственото си поведение.
Ето няколко примера за припомняне:
1.	Често гоВорене за тоВа, какВо „Аз" искам, имам нужда,
мисля, смятам, чуВстВам.
2.	Опити за привличане на Внимание чрез думи, действия, об-
лекло и др. - жажда за похвала.
3.	Обидчивост и докачливост, но неподатливост на корек-
ция и поучение.
4.	Самодоволство, гордост, нетолерантност, свръхкритич-
ност, свадливост.
5.	Взимане на решения въз основа на собствените интереси,
а не на Божиите или на интересите на другите.
6.	Мърморене, огорчение, самосъжаление, никакъв израз на
ценене на другите.
7.	Грижене за себе си като център и цел на живота.
ТоВа е собственият живот, който трябва да бъде отречен и
детрониран. Ние трябва да бъдем освободени от нашия жа-
лък егоизъм. Още от първите думи на Гал. 2:20 става ясно
кой е нашият главен проблем. Стихът започва в първо лице
ед.ч.: „Съразпнах се с Христос." В тази граматична форма се
крие пречката за благочестието и общението ни с Христос
- „Аз се съразпнах." Това е причината, поради която „Аз"
трябваше да бъда разпнат. Това стана на Христовия кръст,
когато ние - що се отнася до положението ни - бяхме умър-
твени заедно с Него. Разпъването на егоизма трябва да ста-
ва на практика, така че истинският живот на Исус да може
да се види в нас (2. Кор. 4:10).
Лечебното средство: Един разпънат ЖиВот
„Който не носи своя кръст и не върви след Мене, не може да
69

бъде Мой ученик" (Лука 14:27). КакъВ е този неизбежен
кръст? ОчеВидно не е дърВеният, на който Исус е умрял. То-
Ва е нещо, което НегоВите ученици трябВа да носят Всеки
ден. Глаголното Време не гоВори за нещо моментно, еднок-
ратно, а за някаква настояща, постоянно продължаваща
дейност. ТоВа е нещо поВече от носенето на някакВа насила
наложена тежест или товар, както мислят някои. Артър
Пинк пише по този повод: „Да се отречеш от себе си, за
един човек означава не само пълно отричане на всяка собст-
вена правда, мъдрост и сила, но също така и пълно отказва-
не от всякакво своеволие и собствено удовлетворение. Ця-
лото „Аз" трябва да се погребе и да се приеме кръстът1."
Приемането на кръста означава съзнателно да изберем пъ-
тя или начина на живот на следване на Исус за сметка на
собствените ни интереси. Кръстът съдържа позор, страда-
ния, Жертви заради Господа, също както и кръстът на Исус
означаваше тези неща за Неговия собствен живот.
Мисълта за християнство без кръст (като начин на живот)
изглежда е добило голяма популярност в западния свят. Но е
много невероятно това, което Бог остави Своя Син да из-
търпи, да не се съдържа в Неговия план за тези, които жела-
ят да бъдат Негови последователи. При Самия Христос
унизителната смърт на кръста предхождаше Неговото въз-
висяване (Филип. 2:8-9). Тя предхождаше и разгръщането на
Неговия живот във възкресението. Явно е, че ежедневната
смърт за нашия собствен живот трябва да предхожда обе-
щания в Ефес. 1:19 поток от динамичен живот и божестве-
на сила. Ако искаме да познаем силата на Неговото възкре-
сение и общението в Неговите страдания, ние трябва да бъ-
дем „съобразувани със смъртта Му" (Филип. 3:10). Апостол
Павел говореше, че ние „Всякога носим на тялото си убива-
нето на Господ Исус, за да се яви на тялото ни и животът
на Исус. Защото ние, живите, винаги сме предавани на
смърт за Исус, за да се яви и животът на Исус в нашата
смъртна плът" (2. Кор. 4:10-11). Носенето на кръста за Па-
вел беше покоряването на Божия план за неговия живот,
който вклк)чВаше много усилия и лишения (Деян. 9:15-16).
Ако ние се откажем от нашите собстВени интереси, тоВа
може също да означава лишения за делото на Христос.
70

Пътят: Един съкрушен Живот
Когато се изпраВим срещу собствения си Живот и го отх-
Върлим, тогаВа пътят Води към пълно подчинение на БоЖия-
та Воля или пречупВане. Съпротивата пречи на дейстВието
на БоЖия Дух. Спомняме си, че на Господ Исус бе докарано
едно още необяздено осле, което Той Възседна и на него Влезе
триумфално В Ерусалим (Лука 19:30). То е било незабаВно
„пречупено" за НегоВата нуЖда. Този принцип се поВтаря
многократно В Писанието. Бог пърВо пречупва и след тоВа
употребява. Гедеон накара своите Войни да счупят В ръцете
си съдоВете за Вода при зВука на тръбата, когато бяха зао-
биколили ВраЖеския лагер. ТогаВа светлината на факлите се
виЖдаше ясно от глинените съдове (Съд. 7:16-22). БоЖията
светлина най-добре свети от счупени съдове. Жената счупи
шишето със скъпоценно миро, за да помаЖе Господ Исус.
Разчупването освобоЖдава благоуханието на духовното пок-
лонение пред Бога. Най-голямата ЖертВа, която е била при-
несена някога, показва тоВа съвсем ясно: „Това е Моето тя-
ло, което е разчупено за вас" (1. Кор. 11:24). Колко много це-
ни Господ пречупването: „Сърце съкрушено и разкаяно, Бо-
Же, Ти няма да презреш" (Пс. 51:17).
Какво трябва да се пречупи у нас? Всичко, което пречи на
нашето преобразуване по образа на БоЖия Син, трябва да
бъде отстранено. ВиЖдаме как Бог извърши това в Живота
на патриарха Яков. В един решаващ момент той срещна Бо-
га при фануил, което означава „БоЖието лице" (Бит. 32:24-
32). Там този човек, толкоВа силен В своя собствен Живот,
се бори с небесното същество, докато стана безпомощен.
Той получи ново име, една нова сила и едно ноВо видение, но
„куцаше с бедрото си". Той беше пречупен.
Уилиям Макдоналд дава следните примери на пречупВане В
сВоята брошура „Господи, пречупи ме":
1. ГотоВност за изповядане греховете пред Бога и пред те-
зи, срещу които сме съгрешили (Пс. 51).
71

2.	Поправяне (заплащане), ако сме причинили Вреда на някого
(Лука 19:8).
3.	Готовност да простим, ако някой ни е сторил неправда
(Кол. 3:13).
4.	Понасяне на неправда без отплата (1. Петр. 2:19-20).
5.	Отвръщане на злото с добро (Римл. 12:17, 20, 21).
6.	Да считаме другите no-горни от себе си (Филип. 2:3).
7.	Приемане и подчинение на БоЖията воля без съпротива
(Пс. 32:9)2.
Една нива трябва да бъде разорана и култивирана, преди да
моЖе да роди нещо (Ерем. 4:3). Само тогава посаденото от
Бога семе моЖе да принесе плод. Един пречупен Живот не се
противопоставя на БоЖието дело, накъдето и да води то.
Нека помислим за призива на нашия Господ: „Вземете Мое-
то иго върху си и научете се от Мен, защото съм кротък и
смирен по сърце; и ще намерите покой на душите си" (Мат.
19:29).
Резултатът: Един Живот, владян от Христос
Един ваЖен въпрос на този етап е: „Вие вървите ли по пътя
на кръста?" Въпросът не е дали сте спасени. По скоро той
означава: „Вършите ли това, което Исус ви е призовал да
вършите, бидейки Негов ученик?" Следната диаграма показ-
ва два възмоЖни начина на Живот за вярващите. Единият
от тях не отговаря на БоЖията воля и поради това блокира
опитността на изобилния Живот. Ако вие Желаете сериозно
да промените своя начин на Живот - от себеугоден в богоу-
годен, трябва да разпънете собствения си Живот на кръста,
както Той ни е учил.
72

Лука 9:23   I      | Йоан 12:34-35
Аз

Егоистичен (плътски) жи-
Вот, практикуван от много
ВярВащи
Опит да жиВея духоВно чрез
моята собствена сила
Послушание на Бога съглас-
но моите чуВстВа
Мотивация  за дейстВие    -
моите собстВени интереси

ЖиВот, изпълнен и Воден от
Духа, Възможен за всички
вярващи
Живот чрез Неговата бла-
годат и способности (дове-
рие на Него, а не на мен)
Послушание на Бога съглас-
но Неговото слово
Мотивация за действие -
моето ценене на Христова-
та лк>бов (2. Кор. 5:14)

Ние трябва ежедневно да решаВаме да водим един живот,
направляван от Христос и Въоръжен със сила от Духа. Въз-
можно е В началото да имаме една драстична еднократна
опитност. Промяната може да настъпи и постепенно. Но
ние трябВа да дадем на Христос Възможността необезпоко-
явано да живее в нас и да изразява Своя мощен възкресенски
живот и Своя характер в нашия живот.
Повторение на условията
В Йоан 12:24-26 Господ ни дава един ясен принцип:
1. В земеделието зърното трябва да бъде отделено от то-
ва, което го свързва с неговия естествен живот. Тогава
73

mo умира. EgBa след неговата смърт се поябяВа ноВият,
Възпроизвеждащ се живот (cm. 24).
2.	Този принцип се прилага към ВярВащия (cm. 25). Исус каз-
Ва: „Който обича живота си (собствения си, егоистичен
живот), ще го изгуби." Само ако намразите този егоисти-
чен сВетски живот и решите да го предадете на Христос
В полза на другите, тогава един ден Вашият живот ще бъ-
де вечно от значение.
3.	Когато ние следваме Исус в служеше, това означава, че
Го следваме по Неговия земен път (cm. 26). Този път Го
отведе до смъртта на кръста, чрез която Той се отрече
от Себе Си и прослави Бога. Ние не можем да го следВаме
и да заобиколим пътя на кръста за себе си. А тоВа означа-
Ва смърт за жиВота за собствено удоволствие. Това озна-
чава да променяме живота си по модела на Господ Исус
Христос, така че Неговият живот да стане видим в нас.
Ако сме решили да вземем кръста си и ежедневно да го но-
сим, тогава обръщаме гръб на собственото задоволяване.
Ако ходим по Дух, няма да угаждаме на плътските страсти
(Гал. 5:16). Готови ли сте да вземете своя кръст и да Го
следвате (Лука 14:27)?
1	Arthur W. Pink, „Spiritual Growth" (Grand Rapids, Michigan, 1972)
2	William MacDonald, „Herr, zerbrich mich" (Bielefeld, 1988)
74

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 5
Кръстът В зкиВота на ВярВащия
1. КакВо е БоЖието намерение за ЖиВота на Всеки христия-
нин (2. Кор. 5:15, Гал. 2:19)?
По kakBu начини Господ Исус е демонстрирал този начин
на ЖиВот (Йоан 5:19, 30; 8:28-29, Римл. 15:3, Филип. 2:5-8)?
2. Опишете ЖиВота, който е протиВополоЖен на описания В
пърВи Въпрос.
Назобете няколко признака за ЖиВот, който се ЖиВее за
собственото Аз Вместо за Бога.
3. Изучете Внимателно Лука 9:23-24. КакВо е значението на
Всяка от следните стъпки?
„нека се отрече от себе си"
75

„нека носи кръста си Всеки ден"
,и нека Ме следва"
4. По какъВ начин стъпките от Лука 9:23 са разрешение на
проблема със собстВения, егоистичен начин на жиВот?
5. КакВа Връзка има между носенето на кръста от ВярВащия
и описания В 2. Кор. 4:7-11 процес?
6. Предайте със собстВени думи Гал. 2:20.
Защо тази истина е клк>чът към начина на жиВот, който
Бог иска за нас?
76

7. Кой аспект на носенето на кръста се предстаВя В Римл.
8:13 и Кол. 3:5?
КакВо означава тоВа на практика?
Римл. 13:14
1. Кор. 9:27
1. Петр. 2:11
8. НазоВете няколко практически Възможности за изпълня-
Ване на Лука 9:23.
Филип. 2:3-4
Кол. 3:8-9
Кол. 3:12-14
9. Прочетете Йоан 12:23-26. КакъВ осноВен принцип на при-
насянето на плод даВа Исус тук?
Как Неговият ЖиВот демонстрира този принцип?
77

Защо ЖиВотът за нашето собстВено Аз е пречка за прина-
сяне на плод за Бога?
10. Как се прояВяВа егоистичният ЖиВот ВъВ Вашето еЖед-
неВие? Бъдете конкретен.
По отношение на областите, В които егоистичният Жи-
Вот е ясно изяВен: как ще се отречете от себе си, ще Взе-
мете кръста си Всеки ден и ще следВате Исус? НазоВете
практическите стъпки, които ще предприемете.
78

ЛЕКЦИЯ 6
ХристоВият характер ВъВ ВярВащия
Слабата на личността на Господ Исус Христос Винаги е из-
пълВала хората с Възхищение. Няма ЖиВот на тази земя,
който някога да се е доблшкил до НегоВия. Той Вършеше
Всичко добре (Марк 7:37). НегоВият ЖиВот беше светлината
на човеците (Йоан 1:4). Никой никога не е обичал, както Той
обичаше, не е даВал, както Той даВаше, не е работил, както
Той работеше, и не е умрял, както Той умря. Никой никога
не е бил така търпелив, така смел, така смирен, така безуп-
речен, така мъдър, така напълно и от цяло сърце отдаден на
Волята на Отца. Той слуЖеше Вярно и предано на деца, на
бедни, на прокаЖени, на отхвърлени, на най-добрите и на
най-лошите и така откриваше съвършения характер на Бо-
га. Кой е успял дори приблизително да се доблиЖи до харак-
тера на Исус?
Желанието на Господа е да се изяви същото морално съВър-
шенстВо и 6 Своите Си. Христос в нас, надеЖдата на слава-
та (Кол. 1:27, букв.). Той иска да Живее този прекрасен Жи-
Вот 6 тялото на Всеки Вярващ, който се поставя изцяло под
ръководството на Неговия Дух. Целта на Бога е не просто
да има хора, които посещават седмичните събрания на църк-
Вата и изпълняват богослуЖения или други религиозни дей-
ности. По-скоро Неговата цел е да направи Своите съобраз-
ни с образа на Своя Син (Римл. 8:29).
Черти на християнския характер се срещат много често В
НоВия Завет - на места като Гал. 5:22-23 (плодът на Духа),
2. Петр. 1:5-7 (прибавете на вярата си...), и 1. Тим. 6:11. Има
също така и изреЖдане на отрицателни качества, придруЖе-
ни с напътствието да ги отстраним от Живота си. Тази
лекция трябва да ни помогне при изучаване на чертите на
християнския характер и да ни покаЖе библейския път те да
се вкоренят здраво В нас.
79

Качества на християнския характер
Следните кратки описания служат за дефиниция на библейс-
ките понятия. Голяма част от тях се осноВаВат на Обясни-
телния речник на ноВозаВетните думи на У. Е. Вайн
(Expository Dictionary of New Testament Words, W. E. Vine).
1.	ЛЬбов. Най-Важното от Всички нраВстВени качества на
ВярВащия (1. Кор. 13:13). Ако не притежаваме тоВа качес-
тво, Библията казва, че дори не познаВаме Бога (1. Йоан
4:8). Бог е първият обект на л1обоВта и затова тя трябва
да се изразява в послушание спрямо Неговите заповеди
(Йоан 14:15, 21, 23). В Новия Завет се използват различни
думи за „лк>бов", докато в много езици има само една ду-
ма. Специалната гръцка дума е „агапе". Тя се употребява
за Божията л1обов към нас и лк)бовта на вярващите по-
между им. Тази л1обов е всеотдайна и саможертвена. Тя не
почива на естествени симпатии, на привлекателността
на даден обект или на емоционални импулси. Най-хубавото
описание на тази л1обов се намира в 1. Кор. 13:4-7. Проче-
тете внимателно този пасаж.
2.	Вяра. Това е също едно много важно качество (1. Кор.
13:13). Без вяра е невъзможно да угодим на Бога (Евр.
11:6). Поради това качество и в миналото Божии мъже са
получавали Неговото одобрение (Евр. 11:2). Тя е активно
доверие, изцяло да разчиташ и да се опреш на някого. За-
това вярата обикновено се проявява като действие, кое-
то се извършва в послушание на Божието слово. Винаги
Неговото слово и Неговите обещания са основа на биб-
лейската вяра. Това не е вяра в различни неща, а по-скоро
вяра в това, което Бог е казал. Вярата няма нищо общо с
видими неща, а no-скоро е в областта на невидимото
(Евр. 11:1). Тя няма нищо общо с вероятностите, а прос-
лавя Бога, като вярва в привидно невъзможното (Римл.
4:19,20).
3.	СВятост. Какво е святост? Святост означава да си от-
делен от това, което омърсява и отделен за Бога. Следо-
вателно тук виждаме един положителен и един отрица-
80

телен аспект. Тъй като Бог е сВят, и ВярВащите трябВа
да са сВети (1. Петр. 1:15-16). Тъй като ВярВащите са сВе-
ти по сВоето полоЖение (осВетени и наречени сВетии), те
трябВа да бъдат сВети и на практика. Без сВятост никой
няма да Види Господа (ЕВр. 12:14). Нечистотата прекъсВа
общението с един сВят Бог. Чистотата Го прославя.
4.	Себеобуздание. ТоВа би могло да се преВеде и като самодис-
циплина. То се споменаВа сред плодовете на Духа (Гал.
5:23). Няма никакВо противоречие меЖду тоВа, което Гос-
под Върши, и което ние трябВа да Вършим. Самодисципли-
ната е нещо, което ние трябВа да осъществяваме Все по-
вече и повече според способността, която Духът ни дава.
Себеобузданието е на първо място в списъка, който Бог
ни дава (2. Петр. 1:6). Ако не развиваме самодисциплина в
Живота си, ние сме негодни за слуЖение на Господа.
5.	Готовност за слуЖение. За вярващия се казва, че той не е
просто обикновен слуга на Христос, но и НегоВ роб (1.
Петр. 2:16; Откр. 22:3, 6, букВ.). Ако ние сме роби на пос-
лушанието, тоВа ще ни доВеде до практическа праВед-
ност (Римл. 6:16-19). Ние трябВа да слуЖим един на друг с
лк)боВ (Гал. 5:13). Вярващият, който има нагласата на
слуЖител, търси ВъзмоЖности за слуЖене, а не удобни пъ-
тища или ВъзмоЖности за самоизтъкВане. Дори за една
чаша студена вода, дадена в името на Христос, никой ня-
ма да изгуби вечната си награда (Мат. 10:42). Сам нашият
Господ се постави в полоЖението на слуга, когато Живее-
ше меЖду хората (Лука 22:27). Гостол1обието спрямо
странници (букВ. л1обоВ към чуЖденците) също спада към
този параграф (Римл. 12:13; 1. Петр. 4:9).
6.	Благодат. Често поздравите на ноВозаВетните писма
гласят „благодат да бъде на Вас". Ние се нуЖдаем от тази
незаслуЖена благосклонност както от Бога, така и един
към друг. Ние не сме призовани да се отнасяме към други-
те както заслуЖават, а no-скоро така, както не заслуЖа-
ват. Хората се учудВаха на благодатните думи, които из-
лизаха от устата на Господ Исус (Лука 4:22). Също и на-
шите думи към другите трябВа да бъдат с благодат (Кол.
81

4:6). Търпимостта и простителността към другите изби-
рат от прекрасния извор, наречен благодат.
7.	Вярност. Тоба означаба да бъдеш достоен за доВерие или
благонадежден и е един от плодовете на Духа (Гал. 5:22).
Тя се изисква от някого, на когото е поверена задача (1.
Кор. 4:2). Но такива хора трудно се намират (Притчи
20:6).
8.	Мъдрост. Този израз не означава толкова природната,
колкото духовната мъдрост. Тя означава духовно разби-
ране или проумяване (Кол. 1:9) и мъдро поведение (Кол.
4:5). Мъдростта идва чрез БоЖието слово (Кол. 3:16) и е
необходима преди всичко при пастирската гриЖа за други-
те.
9.	Правда. При думата правда ние обикновено мислим за то-
ва, което Бог ни вменява чрез нашата вярва в Христос
(Римл. 4:5). Но правдата е и нешо, което се практикува
от Вярващите (1. Йоан 3:7). Това означава правилно дейс-
твие спрямо другите, за което има вечна награда (Откр.
19:8). Правдата е броненият нагръдник на вярващия
(Ефес. 6:14) и едно от неговите най-ВаЖни качества (1.
Тим. 6:11).

10.	Благочестие. Това е свойството преданост или набоЖ-
ност, която е угодна на Бога и спада към най-вътрешния
кръг на ВаЖните нравствени качества (2. Петр. 1:6, 7;
3:11). Благочестието е една насочена към Бога вътрешна
нагласа на сърцето.
11.	НадеЖда. Тя е една настройка на полоЖително очакване
за бъдещи неща, особено по отношение на Бога (1. Петр.
1:21). Никой вярващ не бива да бъде песимист, като мис-
ли за надеЖдата, която е запазена на небето за нас (1.
Петр. 1:3-4) и за блаЖената надеЖда за идването на на-
шия Господ Исус Христос (Turn 2:13). Христос ще владее
и ние ще владеем с Него като Негови сънаследници. Кога-
то ние изявяваме едно такова полоЖително очакване за
бъдещето, това силно въздейства върху Вярата на други-
82

me. ЗатоВа надеЖдата е едно от Водещите качества на
характера (1. Кор. 13:13).
12.	Търпение. Тази дума означаВа букВално „остаВане отдо-
лу". ТоВа качество се разВиВа чрез изпитания (ЯкоВ 1:3 -
„тВърдост"). Търпението не капитулира пред обстоя-
телствата. Дълготърпението е себеобуздание и неотВ-
ръщане на провокации (Ефес. 4:2; Кол. 1:11, 3:12). Дълго-
търпение и тВърдост са сродни думи. Активното тър-
пение е преведено като „тВърдост" и В Римл. 5:3 и 2.
Петр. 1:6.
13.	ДръзноВение. Понякога тази дума се превеЖда и като
„смелост". ТоВа означаВа да не се страхуВаме да каЖем
тоВа, което Бог ни е поръчал да каЖем, да отидем там,
където Той ни е заповядал, и да Вършим Всичко, което
трябВа за Неговото дело (Деян. 9:28, 13:46, 18:26, 19:8; 1.
Сол. 2:2). Един дръзноВен християнин издърЖа дори В го-
леми трудности и страдания.
14.	Ревност. За разлика от обичайната употреба В българс-
кия език, библейският смисъл на тази дума е пламенност,
ентусиазъм, усърдие, страст В БоЖието дело. За нашия
Спасител е писано: „РеВността за ТВоя дом ще Ме изя-
де" (Йоан 2:17). ТоВа се прояВи, когато Той с бич изгони
среброменителите от храма. Да бъдеш хладък - нито
студен, нито топъл - е мерзост за нашия Господ (Откр.
3:15-16). Страстта В БоЖието дело има Неговата подк-
репа (2. Кор. 7:11, 9:2; Кол. 4:13). Но ревността не тряб-
ва да бъде необуздана и насочена в погрешна посока
(Римл. 10:2, филип. 3:4). Старанието и искреността са
сродни качества на характера (Кол. 3:23).
15.	Смирение. Тази дума произлиза от думата „нисколеЖащ"
или „нисък" (Римл. 12:16). Смирението често се свързва с
кротост (Мат. 11:29; Ефес. 4:2; Кол. 3:12). Че то не озна-
чава слабост, става ясно от споменаването му във връз-
ка с нашия Господ Исус - дори и като Цар (Мат. 21:5).
Неговото смирение е пример за нас (филип. 2:3-8). „Сми-
рението е онази вътрешна нагласа, при която ние счита-
83

ме НегоВото geucmBue към нас за добро u поради тоВа го
приемаме без дискусии или съпротива" (У. Е. Вайн). Сми-
рението е една Вътрешна красота и трябВа да се прояВя-
Ва пърВо към Бога, а после и към другите. НегоВа проти-
ВополоЖност са сВадлиВост, крамолничестВо, налагане,
неприемане на съВети, неподатлиВост на корекция. За
разлика от тоВа смирението означаВа да бъдеш „лесно
достъпен".
16.	Радост. Тук се 6клк>чВа идеята за Веселие и блаЖенстВо.
Тя е дар от Онзи, който е начало на Всичката радост.
Той иска тази радост да Живее В нас (Йоан 15:11). Тя не
моЖе да бъде отнета (Йоан 16:22). За разлика от прос-
тото „Веселие" тя е независима от обстоятелствата и
моЖе да прелива дори и в теЖки ситуации (Яков 1:2; Фи-
лип. 2:17). Вярващите не трябва да се отличават с мрач-
ни лица и тъЖно израЖение. Ние имаме вечната радост
на спасението и никога няма да я изгубим, ако погледът
ни е насочен към Него и към вечните неща.
17.	Мир. Мирът изразява едно вътрешно състояние на покой
и тишина, на релаксация и задоволство дори и навсякъде
около нас да Вилнеят крамоли. Мирът е дар от нашия
Господ Исус (Йоан 14:27). Той е универсалното средство
срещу Всякакъв страх и потиснатост и пази нашите сър-
ца в Господ Исус (филип. 4:6-7). „Ще опазиш в съвършен
мир непоколебимия ум, защото на Тебе уповава" - тоВа е
обещание за нас, свързано със съответното условие
(Исая 26:3). Един вярВащ, който непрекъснато се безпо-
кои и притеснява, не отразява съществото на нашия не-
поклатим и почиващ В Себе Си Бог.
18.	Доброта. Тази дума понякога се преВеЖда и като „бла-
гост, л1обезност" (2. Кор. 6:6; Кол. 3:12; Гал. 5:22). ТоВа е
„изразената В дела искреност" (У. Е. Вайн). ТоВа ни на-
помня, че характерът на Вярващия трябва да се показва
в добри дела, които се появяват като плод от нашето
спасение (Ефес. 2:10). Добре ще бъде да се научим да по-
казваме доброта и в нашите думи и нашето дърЖане.
84

Милосърдието, което означава актиВно съчувствие, е не-
що много подобно.
19. Честност. Бихме могли да я разбираме и като неподкуп-
ност и безупречност (Римл. 12:17, букВ.: „тоВа, което е
честно пред Всичките чоВеци", 2. Кор. 8:21, 13:7). Тази
черта на характера обхВаща една широка област от на-
шето поведение - Всичко, което е праведно, искрено, при-
лично, без предразсъдъци, открито, безпристрастно.
Честността се отнася до нашето гоВорене (създаване
на погрешно впечатление, неизпълняване на обещания,
умишлено преувеличаване), до нашата работа (точност,
старателност, качество) и до нашето дърЖане В бизнеса
и обществото (почтеност, съобразяване с другите, де-
ликатност към техните чувства). Тя надхвърля миниму-
ма и поставя вярващия В безупречна светлина. Тя отх-
върля всякакво пристрастие или предубеденост.
Как се развива християнският характер
Би било прекрасно, ако моЖехме да прочетем някоя въодуше-
вяваща книга, да посетим някой курс за християнски начин
на Живот или да чуем някоя лекция за религиозни опитности
и веднага да имаме зрял християнски характер. Разбира се
знаем, че това не е реалистично. Молитвата на апостол
Павел беше Христос да се изобрази във вярващите (Гал.
4:19). Такава огромна цел не се постига просто и бързо. Тя е
част от прогресивното действие на Светия Дух в нас, кое-
то се нарича растеЖ (1. Петр. 2:2; 2. Петр. 3:18; 2.Сол. 1:3).
Как моЖе това да се осъществи в нас? Чрез твърдо решение
или още отчаяни усилия?
РастеЖът и промяната започват със: „Защото Бог е, който
според благоволението Си действа във вас; и да Желаете то-
ва и да го изработвате" (Филип. 2:13). Христовият Дух
трябва да извърши Своето мощно дело в нас (Кол. 1:29;
Римл. 8:2-11). Следователно отговорността за недостатъ-
чен растеЖ леЖи върху човека, а не върху Бога. РастеЖът
изисква нашата сърдечна реакция на подчинение, послушание
85

и Вяра. Понякога той моЖе да се стимулира от обучение
чрез квалифицирани помощници, като напр. ПаВел и Тимо-
тей, които ни слуЖат (2. Тим. 2:2). В този процес участВат
Бог, ние самите и други хора. Ето няколко неща, които
трябВа да Вземем предВид при разВиВането на добродетели-
те на характера.
1.	Забележете от какво се нулкдае Вашият характер. Тъй ка-
то на много места В целия НоВ ЗаВет се изреЖдат поло-
Жителни черти на характера, ясно е, че Бог ги е дал, за да
моЖем ние Внимателно да се занимаем с тях. Изредените
отрицателни черти на характера са само обратната
страна на монетата. ТрябВа да разберем какВи са БоЖии-
те намерения за нас. ОтбелеЖете В сВоята Библия черти-
те на характера, които лично при Вас трябВа да изчезнат
или пък да се разбият.
2.	Гледайте на Господ Исус. Той е нашият образец и усъВър-
шителят на Вярата ни (ЕВр. 12:2, 3:1). Ние постепенно се
уподобяваме на тоВа, за което си мислим или на което
гледаме (2. Кор. 3:18). Духът постоянно ни сочи Христос
като наш пример. Благочестието идВа от истинското
познаВане на Неговата личност (2. Петр. 1:3). Никак няма
да ни е от полза, ако гледаме само навътре В себе си или се
сравняваме с другите.
3.	Позволете на Христос да действа в един предаден Нему
съд. Пълното покоряване на Неговата власт, твърдото
убеЖдение в смъртта на нашето старо Аз на кръста зае-
дно с Него и вярата, която приема за себе си Неговият
ЖиВот във възкресението - тези неща освобоЖдаВат Не-
говата преобразяваща сила. Ако ние стоим в Него и се
храним от Неговия Живот, тогава Той пораЖда в нас
оформената по Негов образ морална красота. Сръчният
грънчар ще оформи нашата глина в един съд за почит
(Римл. 9:21, 23). Това реалност ли е във вашия Живот?
4.	Размишлявайте върху Неговото слово. На човека, който
размишлява ден и нощ върху БоЖието слово, е обещан
86

плод (Пс. 1:2, 3). ТоВа слоВо ни преобразява и обноВяВа. То
дейстВа мощно В нас, за да ни назидаВа и изграЖда (Деян.
20:32). ТоВа не означава едно повърхностно преглеждане, а
подробно прилагане на СлоВото. „ДъВчете" ли редовно
храната на БоЖието слово?
5.	Подрсикавайте на духовния пример на други хора. На първо
място ние трябва да подраЖаваме на Бога (Ефес. 5:1), но
биваме насърчавани и да следваме духовния пример на ня-
кои БоЖии мъЖе (1. Кор. 4:16, 11:1; Филип. 3:17). Ръководи-
телите на църквата, които са духовни образци, са призва-
ни за това слуЖение (Евр. 13:7). Хората се нуЖдаят от
практически примери за писаната истина. Така християн-
ският характер се прилага в Живота. Потърсете си един
добър духовен образец и бъдете негов подраЖател. Помис-
лете си дали познавате някого, който би могъл да бъде ду-
ховен образец и пример за вас.
6.	Оставете страданията и изпитанията да ви оформят.
Във време на изпитание ние често сме склонни да гледаме
на всичко като нещастие. Но Писанието ни казва, че
трябва да го считаме за голяма радост (Яков 1:2-3). При-
чината за това е, че изпитанията усъвършенстват нашия
характер, ако ние допуснем това. В следващата лекция ще
се занимаем повече с благословенията, които носи стра-
данието.
7.	Предприемете нещо в проблемните области. Ако от уста-
та ни постоянно излизат неща като горчивина, яд и обид-
ни думи, ние трябва да ги отхвърлим (Ефес. 4:31, Кол. 3:8).
Ако ни липсват лкзбезност, доброта и л1обящо сърце, ние
трябва да ги облечем като духовно облекло (Ефес. 4:32,
Кол. 3:10, 12). Естествено ние трябва да молим Бога за
сила, но в никакъв случай не бива да прикриваме своята не-
марливост зад набоЖни фрази като: „Моля Бога Той да го
извърши." Ние трябва да бъдем активни и да действаме
(ЯкоВ. 1:22). Какво трябва да отхвърлим? Какво трябва
да облечем?
87

Целта на Всяко пастирско слузкение В църкВата е „да предс-
таВим Всеки чоВек съвършен В Христа" (Кол. 1:28). Без съм-
нение, нашият характер ще претърпяВа едно безкрайно раз-
Витие чак до Вечността, но началото е тук и днес.
88

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 6
Христовият характер ВъВ Вярващия
Тази лекция трябВа да помогне да опознаете християнските
качества на характера и да ги разбиете ВъВ Вашия личен Жи-
Вот. Прочетете Внимателно текста на лекцията и след
тоВа допълнете следните точки:
1. Изберете едно качество на характера от раздела „Качес-
тва на християнския характер". Изберете тоВа, което В
най-голяма степен липсВа ВъВ Вашия ЖиВот или В ЖиВота
на другите и което трябВа най-много да бъде разВиВано.
КачестВо на характера, което най-много трябВа да се
разбие, е:
Коя отрицателна черта на характера, протиВополоЖна
на горното качестВо, е налице ВъВ Вашия ЖиВот?
2. Прочетете стихоВе от СлоВото, които са приВедени В
текста на лекцията под тоВа качестВо, което Вие сте из-
брали. С помощта на конкорданс намерете и други стихо-
Ве, които са сВързани с него. Запишете си Всяко място от
Библията и обобщете главната мисъл.
Място в Библията	Главна мисъл
89

Място в Библията	Главна мисъл
90

3. Обяснете с няколко думи защо тоВа качество е Важно ВъВ
Вашия жиВот като християнин!
4. КакВо сте предприели досега, за да разбиете тоВа качест-
Во ВъВ Вашия живот? КакъВ е бил резултатът?
5. Кои конкретни области от Вашия ВсекиднеВен живот
трябВа да се променят или да се устроят, за да се разбие
тоВа качество на характера?
6. Запишете си дейстВията, които смятате да предприеме-
те, за да разбиете желаното качестВо на характера. Тези
стъпки трябВа да бъдат конкретни и измерими. КакВо
разпределение на Времето сте си съставили за тези стъп-
ки?
91

7. Изберете си един молитВен партньор, който ще Ви помог-
не за изпълнението на тези дейстВия и за разбиването на
тоВа качестВо. Дайте му копие от сВоя план за дейстВие.
ОстаВете го редоВно да проВеряВа Вашия напредък.
Моят молитВен партньор е:
Как той ще Ви помага и ще проВеряВа Вашите постиже-
ния? Бъдете конкретен! (Пример: той ще ми се обазкда по
телефона Всяка седмица ВъВ Вторник меЖду 18 и 19 часа.)
92

ЛЕКЦИЯ 7
Изпитания и страдания
„Ако Господ е с нас, то защо ни постигна Всичко тоВа?"
(Съд. 6:13) Този Въпрос беше зададен от старозаВетния ге-
рой Гедеон на Господния ангел преди поВече от 3000 години.
Също Псалмистът също понякога се питаше дали Бог е
престанал да се гршки за сВоя народ (Пс. 77:1-10). Пророци-
те се оплакваха открито пред Бога, защото не разбираха пъ-
тищата на Господа, когато Неговият народ се намираше В
трудности.
Страданията на Господ Исус Христос, най-набоЖния и бого-
боязлиВ чоВек, който някога е Живял на земята, за милиони
хора са неразбираема загадка. Защо тази съВършена личност
трябваше да умре на кръста и да изстрада Всички сВързани с
тоВа мъчения? Защо В СВоя път на послушание на СВоя
Отец (ЕВр. 5:8) Той трябваше да търпи бедност, глад, пре-
дателство, подиграВки, скръб и болка? Защо трябВаше та-
къВ един път да бъде пример за Неговите последователи (1.
Петр. 2:21, 4:1)?
В ранната църкВа Стефан умря като мъченик (Деян. 7:54-
60). ЯкоВ също беше убит (Деян. 12:2). Други бяха хВърляни В
затВора. Трудностите и изпитанията бяха общата съдба на
Всички Вярващи (1. Петр. 5:9). Господ Исус им каза предвари-
телно: „В света имате скръб" (Йоан 16:33). Апостол Павел
напомня на вярващите: „Когато бяхме при вас, казахме ви
предварително, че има да претърпим беди; което и стана,
както знаете" (1. Сол. 3:4). Петър утешаваше БоЖия народ:
„Възлкзбени, не се чудете на огнената изпитня, която до-
хоЖда върху вас, за да ви опита, като че ви се случва нещо
чудно" (1. Петр. 4:12).
Причина и цел на изпитанията
Въпросът, който непрекъснато се надига, е: „Защо? Как мо-
93

же Бог ga ocmaBu makuBa неща да се случВат на добри хора?"
Разбира се, В Божиите действия Винаги остаВа по един неиз-
следим елемент (Римл. 11:33). НегоВите пътища и мисли не
са като нашите (Исая 55:8-9). Причината за страданията е
проблем на много ниВа. Необходимо е много размишление В
молитВа и сраВняВане на много места от Писанието, за да
дойдем до едно правилно мислене за тоба, което често се
случВа на ВярВащите.
1.	Следствие от грехопадението. От падението на чоВека
(Бит. 3) makuBa неща като болести, физически недъзи и
смърт принадлежат към човешкия живот. По тоВа Време
смъртта Влезе В сВета (Римл. 5:12). Цялото творение
стене под продължаващите и до днес последици от паде-
нието (Римл. 8:20-22). ВярВащите не са защитени срещу
тази обща за Всички хора съдба. Злото с Всичките придру-
жаващи го яВления е резултат от греха.
2.	Следствие от лични грехове. Някои страдания са наказа-
ние за непраВеден живот (1. Кор. 11:29-30; ЯкоВ 5:15). Ние
си ги навличаме В живота, като правим глупави неща и
взимаме неразумни решения (Пс. 106:14-15), като пренеб-
регваме своята отговорност и говорим невнимателно.
Понякога хората прехвърлят своите собствени грешки
върху Бога, дявола или останалите хора. Но всеки сам е
отговорен за своите собствени решения (Бит. 3:12-13).
3.	Изкушение на Сатана. Това могъщо духовно същество, из-
пълнено със зло, е един паднал ангел. Бог му позволява за
известно време да се противопоставя на Неговите наме-
рения. Сатана беше причинителят на страданията на
Йов (Йов 1). Той се явява в ролята на изкусител (Мат.
4:3) и постоянно обсажда хората (1. Петр. 5:8; Лука 22:31).
Той причинява физически страдания на хората (2. Кор.
12:7) и ги докарва до отчаяние и депресии. Той е подстре-
кател на гоненията (2. Тим. 3:12).
4.	Bojkuu изпитания. В крайна сметка Божията ръка владее
над целия живот и Той често допуска неща, без обаче пря-
ко да ги причинява. Понякога Той изпитва вярата на Свои-
94

me деца както при класическия пример с АВраам, който
трябваше да принесе В жертва сВоя син Исаак (Бит. 22:1).
Понякога Той постига доброто Въпреки или дори посредс-
твом злите действия на другите, както например при
Исус на кръста. Тези действия са част от така наречено-
то Божие провидение. Той насочВа обстоятелствата та-
ка, че В крайна сметка те послужват за наше добро. Поня-
кога тези НегоВи пътища са загадка дори и за предани Не-
гоВи деца. Изпитанията не са резултат от произволни съ-
бития без някакВо значение. Те доказват качеството на
нашата Вяра в Бога. Словото говори за „изпитването на
вашата вяра" (Яков 3:1; 1. Петр. 1:7). Това е както пре-
чистването на златото през огън (1. Петр. 1:7; Мал. 3:3).
Така ние можем да участваме в плът в страданията на
Христос за Неговото тяло (Кол. 1:24). Това е „общението
в Неговите страдания" (Филип. 3:10). Но ако Неговите
страдания изобилстват в нас, така изобилства и нашата
утеха (2. Кор. 1:5). Това обаче не означава, че целта на
страданията е изработването на някаква заслуга, тъй ка-
то ние вече имаме съвършено положение пред Бога чрез
завършеното дело на Христос. По-скоро става дума за ед-
на възможност да прославим Бога (1. Петр. 4:16).
Различните видове изпитания
Как сме подлагани на изпитание? По всякакви начини. Видо-
вете страдания са най-разнообразни. Израилтяните бяха из-
питвани чрез глад, жажда и други лишения в пустинята. По-
някога те роптаеха и даже открито се бунтуваха срещу ръ-
ката на своя Спасител. Преследвания, мъчения и смърт бе
участта на старозаветните герои на вярата (Евр. 11:35-37),
а също и на вярващите по времето на апостолите. Болести
и физически страдания не пощадяваха и Божиите служители
(Филип. 2:25-27; 2. Тим. 4:20; 1. Тим. 5:23). Милиони Божии де-
ца имаха същата участ. Болките могат да бъдат голямо из-
питание, особено когато са хронични. Най различни мъки,
особено загубата на лк>бими роднини или приятели, са пре-
дизвикали толкова много сълзи. В много краища на света
бедността и нуждата са част от ежедневния хляб. Житейс-
95

ku разочароВания могат да разклатят Вярата ни. Ние мо-
Жем да бъдем изоставени или дори предадени от така наре-
чени приятели. Мнозина са били фалшиВо обВинябани и кле-
ветени. Големите трудности В БоЖието дело често могат
да съкрушат сърцето ни.
Често има неВидими или трудно разбираеми изпитания. Гос-
под каза: „Симоне, Симоне, ето, Сатана Ви изиска всички, за
да Ви пресее като Жито, но Аз се молих за тебе, да не отс-
лабне твоята Вяра" (Лука 22:31-32). ЧоВек трудно моЖе да
си представи по-теЖко изпитание от тоВа, дадено на АВра-
ам, който трябваше да принесе В ЖертВа сВоя единствен
син (Бит. 22:2). Простичкото чакане на Бога - за водителс-
тВо или изпълнение на молитВа - за повечето християни е
много трудно. Тези кратки примери трябваше да ни обър-
нат внимание на факта, че никога опитностите в нашия Жи-
вот не трябва да се приписват на нещастни и нелепи случай-
ности. Те са част от огромната духовна война, която пос-
тоянно се води, често от невидими сили. Ние трябва да се
молим, да насърчаваме останалите да се молят и да се дове-
ряваме на молитвите на нашия велик Ходатай (Евр. 7:25).
Нашето отношение към изпитанията
ПолоЖителната реакция на изпитанията зависи от нашата
вътрешна нагласа. Победата над страданията изисква една
по-далечна или вечна перспектива (Евр. 11:10, 26; 2. Кор.
4:17). Йосиф, л1обимият син на Яков, моЖеше да погледне на-
зад към миналото и да види действието на БоЖията ръка в
своя Живот. Той беше продаден в робство от своите братя
и хвърлен в затвора по фалшиво обвинение, докато се стара-
еше да Живее праведно. От всичко това той би могъл да се
озлоби и изпълни с Желание за отмъщение. Вместо това той
във всичко виЖдаше дългосрочния план на Бога за добро
(Бит. 45:5-8). Вследствие на всичко това той имаше въз-
моЖност да владее над Египет и да спаси Живота на своите
роднини.
МоЖе би си мислим, че Бог е безразличен или равнодушен към
96

нашите страдания. Но нека разгледаме следните качестВа
на Бога:
1.	Бог е всезнаещ. Той знае, когато Неговите страдат (Изх.
3:7).
2.	Бог е мъдър. ТоВа, което е скрито за нас, за Него е откри-
то ВъВ Всичките му слаВни последствия (Римл. 11:33).
3.	Бог е милостив. Той страда със СВоите и се смиляВа над
тях (Исая 63:9). Той ги утешава В изпитанията и им пома-
га да утешават и други (Исая 40:1; 2. Кор. 1:3-4).
4.	Бог е праведен. Той ще ни Възнагради В определеното Вре-
ме (2. Кор. 4:17).
5.	Бог е всемогъщ. Той е прибеЖище ВъВ Време на беда (Пс.
46:1, 9:9-10).
Непосредственият резултат от изпитанията моЖе да съв-
пада или не с нашите представи. Понякога Той ни спасява
Веднага (Пс. 34:6.19), но често и след продължително стра-
дание. Така беше с пророка В тъмницата (Ерем. 38:6, 28;
39:14). МоЖе и усърдно да викаме към Бога и въпреки това
да не бъдем освободени (2. Кор. 12:8-9). Бог се прославя, кога-
то ние сме готови, както младеЖите в огнената пещ, да
приемем БоЖията воля, каквато и да е тя (Дан. 3:17-18).
Нашата реакция на изпитанията
Благословеният изход на едно изпитание често зависи от
нашата реакция (Евр. 12:13). Но за съЖаление е възмоЖно и
да се оставим да потънем в огорчение, гняв, самосъЖаление
и отчаяние. Някои дори са се отказвали от вярата и са се
отвръщали от Господ Исус. Хората, които изповядват вя-
рата В Христос, трябва често да бъдат напътствани да се
пазят от подобна нагласа. При определени обстоятелства
теЖки изпитания биха могли да се сметнат за знак на БоЖи-
ето неодобрение. Такава беше и теорията на приятелите на
97

ЙоВ, но me определено се заблуЖдаваха (ЙоВ 42:7). Ако апос-
тол ПаВел беше Възприел така сВоите страдания, той би се
отказал от слуЖението си (2. Кор. 11:23-27). Разбира се, Бог
осъЖда греха на тази земя (1. Кор. 11:29-31; Деян. 5:3-5), но В
такива случаи грехът трябВа да е абсолкзтно ясен, а не не-
що, за което безкрайно трябВа да изследваме душата си. Та-
коВа самоизпитВане често Води до погрешни заклкзчения и
накрая чоВек моЖе дори да се усъмни В сВоето сигурно поло-
Жение пред Бога (Ефес. 1:2-6).
Дори и БоЖиите мъЖе често са интерпретирали погрешно
сВоите проблеми. Еремия е мислел, че Бог го наказва (Плач
3:1-12). Учениците на Исус смятаха, че слепороденият е
трябВало да страда или заради греха на някой от родители-
те си, или поради някакъВ грях, който моЖе би е изВършил
още В майчината утроба. Но нито една от дВете теории не
отговаряше на истината (Йоан 9:1-3). Понякога Вярващите
биВат завладени от съмнение и страх. Господните ученици
бяха парализирани от страх, когато Вилнеещата буря мята-
ше на Всички посоки малката им лодка. Исус ги попита: „Къ-
де е вярата Ви?" (Лука 8:24-25). Противоположната реакция
ВиЖдаме при солунците, чиято силна Вяра не моЖеше да бъде
разклатена дори и от гоненията (1. Сол. 3:3-6). Какво моЖем
да направим, когато ни нападат съмнения, страх и обърква-
не?
1.	Размишлявайте за БоЖия характер. Бог знае всичко. До-
верете Му се. Замълчете и осъзнайте, че Той е Бог (Пс.
46:10). Обичайте Го. Винаги Го прославяйте (Пс. 34:1). За
голямо учудване на останалите Павел и Сила пееха в зат-
вора (Деян. 16:25). Нашият дух се издига над настоящите
изпитания, когато се занимаваме с абсол!отно сигурния
характер на нашия чудесен Спасител.
2.	Опитайте се да разберете БоЖиите мисли. Задълбочете
се в Словото. Библията моЖе да укрепи и съЖиви душата
ни (Пс. 119:28, 50, 147). Трудностите могат да ни предос-
тавят прекрасни възмоЖности да добием нови прозрения
за съществото на Бога и Неговото действие към нас. Във
време на изпитания молитвата е особено необходима
98

(ЯкоВ. 5:13). Благодарете на Господа при Всички обстоя-
телства (1. Сол. 5:18). Предаността ВъВ Време на пробле-
ми е по-чиста от лкзбоВта от ден до пладне. СъпротиВе-
те се на чуВстВото на страх (Пс. 34:4, 5). В Библията над
100 пъти се казВа на ВярВащия: „Не бой се!" Чрез Вяра Бог
може да даде сила и смелост на мястото на треперенето
и страха (Ис. НаВ. 1:9). Нервността само ВлошаВа неща-
та. Запазете самообладание. ТоВа подкрепя и окуражава и
другите.
3.	Хвалете се със своята слабост (2. Кор. 11:30). Нашата
слабост даВа Възможност на Бога да изяВи СВоята сила и
могъщество чрез нас. Нашата неспособност и безпомощ-
ност ни принуждава да бъдем заВисими единствено от Бо-
га и ни лишава от нашата самостоятелност и независи-
мост. Опитайте се да Виждате изпитанията като средс-
тво за оформяне на характера ви (1. Петр. 5:10; Римл. 5:3,
Яков 1:2-3). Преминавайте през трудностите със съзна-
ние за победата (Евр. 11:33-34). Особено помага да бъдем
търпеливи (1. Петр. 2:20). Радвайте се в изпитанията,
вместо само да ги понасяте (2. Кор. 8:2; Деян. 5:41).
4.	Използвайте възможностите. Изпитанията могат да се
използват и за разпространение на благовестието. Поне-
же Павел беше в затвора, той можа да каже на цялата
дворцова стража за Господ Исус (Филип. 1:13). Вярващи-
те, които виждаха примера на Павел, се осмеляваха да
прогласяват Божието слово много по-дръзновено и без-
страшно (Филип. 1:14). Личните трудности могат да бъ-
дат и подготовка или средство за нашето служене на дру-
гите. Бог ни утешава в страданията, така че и ние да мо-
жем да утешаваме други във време на изпитание.
5.	Насочете поглед към бъдещето. Настоящите страдания
не са нищо в сравнение с бъдещата слава (Римл. 8:18). От-
носително леките изпитания в настоящето са кратко-
временни и ще бъдат последвани от пребогата вечна наг-
рада (2. Кор. 4:17). Многото гонения ще донесат на стра-
дащия голяма награда (Мат. 5:11-12). Господ Исус казва:
„Радвайте се!"
99

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 7
Изпитания и страдания
1.	Потърсете произхода на изпитанията и страданията ВъВ
Всеки от следните пасаЖи:
Бит. 3:17-19; Римл. 5:12
Йоан 5:14; 1. Кор. 11:29-30
Лука 22:31; 1. Петр. 5:8
Бит. 22:1; ЕВр. 12:6
2.	Как използВа Бог изпитанията и страданията В ЖиВота
на ВярВащия (Йоан 15:2; 2. Кор. 12:7-10; ЕВр. 12:10; 1. Петр.
5:10)?
Библията ни учи, че Вярващият е призоВан да страда заед-
но с Христос и заради Него. Как ВиЖдаме тоВа В ЖиВота
на ПаВел (Деян. 19:15-16; Римл. 9:1-3; 1. Кор. 4:10; 2. Кор.
4:11; Кол. 1:24)?
3. Кои качестВа изпитВа Бог В ЖиВота на ВярВащия (ЯкоВ
1:3; 1. Петр. 1:6-7)? Как изкушенията и страданията из-
питВат тези качестВа? Защо тоВа е ВаЖно (ЕВр. 11:6)?
101

4.	По какъВ начин моЖе да бъде изпитан един християнин?
2. Кор. 11:26
2. Кор. 12:7
Филип. 2:27
1. Сол. 3:3-4
1.	Тим. 6:9-10
2.	Тим. 3:12
5.	KakBu са благословените последствия на изпитанията и
страданията?
2. Кор. 1:3-4
2. Кор. 4:16-17
Римл. 5:3-5
ЕВр. 12:11
ЯкоВ 1:3-4
Кое от тези благословения лично за Вас е най-силна моти-
Вация да устояВате В изпитанията? Защо?
6. Книгата ЙоВ се занимава с темата на страданията и ни
учи как да реагираме правилно на страданията. КакъВ чо-
век беше ЙоВ (1:1, 8; 2:3)? Какво говори предизвикателст-
вото на дяВола за причината за изпитанията на ЙоВ (1:9-
11; 2:4-6)?
102

Вшкте изпитанията на ЙоВ u неговата реакция.
Изпитание	Реакция
1:13-22
2:7-10
Най-силната атака беше насочена срещу негоВото доВе-
рие към Бога. КакВа нагласа имаше той (13:14-15)?
7. Как трябВа да реагира ВярВащият, когато се сблъска с из-
питания и страдания?
Пс. 46:10
Пс. 119:71-72
2. Кор. 12:9
Ефес. 5:20
1. Сол. 5:18
ЯкоВ. 1:2
Защо В такива Времена е ВаЖно да имаме едно правилно
разбиране за качестВата на Бога и НегоВото същестВо?
Напишете качестВата на Бога, Върху които бихте могли
да размишлявате ВъВ Време на изпитание.
103

Опишете как следните личности са реагирали на изпита-
ния и страдания.
Христос (ЕВр. 12:2)
Стефан (Деян. 7:54-60)
ПаВел (2. Кор. 4:17-18; Римл. 8:18)
Какво е общото В държанието им по Време на изпитания-
та?
9. Прочетете 1. Петр. 4:12-5:10. Запишете си Важни стъпки,
които трябВа да се предприемат ВъВ Време на страдания
и изпитания.
10. Можете ли да разкажете някоя опитност, при която из-
питанието се е отразило положително на Вашия жиВот?
КакВо Ви помогна да издържите на изпитанието? КакВо
спечелихте от тази опитност?
104

ЛЕКЦИЯ 8
Обида и огорчение
Желанието на Господа е да няма разцепление меЖду ВярВа-
щите (1. Кор. 1:10). „ЖиВейте В мир помеЖду си!" е Негова-
та ясна запоВед (1. Сол. 5:13). Ние трябВа със смирение и
търпение да Вършим Всичко, което е В наша Власт, за да
„упазим единстВото В Духа В свръзката на мира" (Ефес. 4:2-
3). Предупредени сме за опасността от поникВането на гор-
чиВ корен В нашето сърце (ЕВр. 12:15). Раздорите, заяЖдани-
ята, гневът, разцепленията не са нищо друго осВен различни
прояВления на плътта и са В пряко протиВоречие с БоЖиите
мисли (1. Кор. 1:10; 2. Кор. 12:20).
Въпросът дали някога сме се спречкали с някого или сме хра-
нили огорчение, озлобление или яд срещу някого, е излишен.
Въпросът е обаче дали при такиВа конфликти ние обикноВе-
но се дърЖим така, както е угодно на нашия Господ Исус.
ПоВечето от нас, ако са искрени, биха могли да отговорят
само с „не". Ние или не знаем как трябВа библейски да се
спраВяме с обидите и огорченията, или не дейстВаме съглас-
но знанието си. Следствието е, че ние се ядосВаме на други-
те, караме се с тях или затаяВаме огорчение. Бог не се радВа
на това, ние сме нещастни, а и другите ВиЖдат В нас също-
то погрешно дърЖание, какВото имат и неВярВащите.
Отрицателни реакции към другите
Полезно е пърВо да разгледаме няколко типични погрешни
реакции при различия на мненията:
1. Оправдаване на погрешно поведение. Бихме могли да ка-
Жем, че и ние сме само хора и че е съвсем естестВено да
имаме отрицателни чуВстВа към някой, който ни е сто-
рил неправда. Оставяме на другия да разбере сам какВо
точно ние сме сметнали за неправда и сами не предприе-
105

маме нищо. КазВаме, че Вече веднъЖ сме опитали, но не е
имало никакъв ефект.
2.	Натрупване на отрицателни чувства (Бит. 27:41). Колко-
то по-дълго се събира нещо В нас, толкова по-дълбоки ко-
рени пуска. ЗатоВа Библията ни напътства да не допуска-
ме слънцето да залезе В разгнеВяВането ни (Ефес. 4:26).
Иначе затъваме В горчиВи мисли, озлобление и подхранВа-
ме наранените си чуВстВа. Нито предаваме нещата на
Бога, нито ги изясняваме с другия чоВек. Проблемът ни
разяЖда като една нелекуВана гнойна рана.
3.	Резигнация (Лука 15:28-29). МоЖе би просто не искаме да
имаме поВече нищо общо с хората, които са ни обидили.
Ние слагаме край, оттегляме се и измиВаме ръцете си В
неВинност за цялата работа. МоЖе би заяВяВаме, че пра-
Вим Всичко тоВа, за да избегнем по-нататъшни проблеми,
но Всъщност тоВа често е просто един Вид наказание на
другия чрез нашето неодобрение.
4.	Оплакване на други хора (Притчи 25:9). МоЖе би предпочи-
таме да обсъждаме проблемите си с трети лица, а не с
чоВека, за когото Всъщност стаВа дума. Така разтоВарВа-
ме нашето огорчение. Но такиВа оплаквания най-често
стигат до Въпросния човек и само утеЖняват нещата.
5.	Отмъщение (Притчи 24:29). Ние моЖем да настроим ос-
таналите против някого и така да създадем едно групово
отношение на осъЖдане, отхвърляне и противопоставяне
срещу него. МоЖе да измислим и нещо друго, за да си от-
мъстим или върнем за оскърблението (1. Петр. 3:9). Това
моЖе да стигне дотам, че някой вярващ да даде под съд
друг вярващ (1. Кор. 6:1-8), което обаче Бог осъЖда.
Едва ли е необходимо да казваме, че никоя от гореспомена-
тите реакции не съответства на начина, по който Господ
Исус действаше в такива ситуации. Всеки от горните начи-
ни на поведение само подхранва почвата за по-нататъшни
разпри. Как моЖем да се дърЖим в случай на обида, така че
да се прослави Христос?
106

Да противостоим на обидата
1. Избягвайте да се чувствате засегнати. Някои хора не са
толкоВа дебелокоЖи. Те се обшкдат по-лесно от другите.
ТоВа гоВори за сВръхчуВстВителен характер. Ако чуВст-
Вата ни могат лесно да бъдат наранени и бързо се огорча-
Ваме, Вероятно погледът ни е насочен тВърде много към
нас самите. ТогаВа ни е по-необходима самокритика спря-
мо собствената ни личност, а не толкоВа огорчение спря-
мо другите. Естествено моЖем и постоянно да си дър-
Жим на „правото". МоЖе да е истина, или пък не, че някои
неща „ни се полагат". Но духовният християнин е предал
всички свои права на Господ Исус поради факта, че Той ни
е купил на висока цена (1. Кор. 6:20). Вместо нашите права
Господ ни дава привилегии в Духа на благодатта. Затова
ние сме готови да понесем и неправда, ако е необходимо (1.
Кор. 6:7).
Полезно е да се занимаваме повече с нуЖдите на другите,
отколкото с правата на собствената си личност. МоЖе
би някой е в състояние на физическо, душевно или духовно
пренатоварване. Затова често е необходимо да се отнася-
ме с разбиране към някои думи или действия на другия.
Трябва да бъдем търпеливи към грешките на другите, ко-
ито също като нас са в плът и не са съвършени. Ние чес-
то тълкуваме изказвания, изрази или действия по неправи-
лен начин. Често не разбираме точно какво е казал други-
ят и какво е имал предвид. Езикът лесно моЖе да ни под-
веде. Емоционалното състояние - и нашето, и на другия -
е много ваЖен фактор. Затова добре ще направим, ако ви-
наги се отнасяме със съмнение към обидното съдърЖание
на думите, които са ни засегнали. Толкова е лесно едно не-
що да се раздуха много над неговото действително значе-
ние - „да се направи от мухата слон". Случвало ли ви се е
по такъв начин да преувеличите дадена ситуация? Особе-
но предпазливи трябва да бъдем, когато се касае за инфор-
мация от трети лица. Тук ваЖи старото правило „От ус-
тата на двама или трима свидетели ще се потвърди вся-
ка работа" (2. Кор. 13:1). Сам нашият Господ Исус беше
образец за търпение и отстъпчивост всред клевети, оби-
107

gu u неблагодарност. Той каза (и сам даде примера за то-
Ва), че ние дори трябВа да приемаме и понасяме клеВети-
те и обидите (Мат. 5:11).
2. Избягвайте оскърбителни реакции. Реакцията на един
християнин В случай на обида трябВа напълно да се разли-
чава от тази на неспасения чоВек. Ние не биВа да се под-
веЖдаме и да действаме според старото си естество. Ни-
къде вярващите не са призовани да реагират на всяка про-
ява на липса на лк)бов с още по-голяма нелк>безност. Поня-
кога ние стаяваме чувствата си под формата на разяжда-
що огорчение и обида. Това наранява само нас самите.
Споделянето на нашата обида с други е грях. То моЖе да
подведе някого да се занимава с нещо, което не го засяга.
Това често моЖе да стане под предлога „да се молиш за
това". Но БоЖието лекарство при обиди е засегнатите
лица да се занимаят с това и да се помирят.
Да реагираме положително на обидите
1. Да развием положителна нагласа. Ние често страдаме от
това, че гледаме някои неща само като през оптически
мерник. Това означава, че разглеЖдаме само един-единст-
вен аспект на нещо. Но в Библията се виЖда, че една си-
туация обикновено има повече от едно измерение. Имай-
те предвид следните неща:
а) Тези, които ни обиЖдат, често са инструмент в БоЖи-
ята ръка (2. Царе 16:5-12). Бог моЖе да употреби дори
една обида, на която реагираме правилно, за да усъвър-
шенства характера ни.
б)3а всичко благодарете (1. Сол. 5:18). Изумително е кол-
ко прославя Бога тази конструктивна реакция.
в) Понасяйте неправдите като част от нашето призва-
ние (1. Петр. 2:19-23). Христос пострада за нас и ни ос-
тави пример за подраЖание.
108

г)	Гледайте на проблемите на другите като на Възмож-
ности (Лука 22:32). Ние моЖем толкоВа много да се ра-
зочароВаме от хората, че Въобще да не забелеЖим Въз-
можността да им помогнем.
д)	ОстаВете Всяка отплата на Бога (Римл. 12:19-20).
е)	Отделете обидата от чоВека, който Ви е обидил. Ако
не направим тоВа, ще мразим хората Вместо техните
грехове. Но Бог праВи тази разлика (Пс. 103:12) и зато-
Ва ние също трябВа да я правим.
ПретърпяВането и прощаВането са чудесен мехлем за на-
раняВанията (Кол. 3:13). Шобобта покриВа Всички погреш-
ки (Притчи 10:12). Тя не дърЖи сметка за изстраданото
зло (1. Кор. 13:5).
2. Да започнем да действаме положително. Ако ние сме на-
несли обидата, тогаВа трябВа:
а)	Да осъзнаем грешките си (ЯкоВ 5:15-16). Да си признае
чоВек грешката никак не е лесно. НалоЖете си да се
Вгледате по-критично В себе си. МоЖе би грешката е у
Вас?
б)	Вземете инициативата за помиряване (Мат. 5:23-24).
Направете пърВата крачка, дори и ако не сте сигурни,
че тоВа е Ваше задълЖение.
Ако изглеЖда така, че другият ни е обидил, трябВа да пра-
Вим следното:
а) Молете се за него (ЯкоВ 5:16). МолитВата променя не-
щата.
б)Не бъдете и Вие готови да се карате (Притчи 13:10,
18:6; 2. Тим. 2:24). Да забравим някой спорен Въпрос или
обида често е най-праВилното решение.
В) Простете на този, който моЖе би Ви е сторил непраВ-
109

да (Ефес. 4:32; Марк 11:25-26). Бог ни прости заради
Христос и ние не го заслужавахме.
г)	Забравете оскърблението. Постоянното мислене за не-
го само ни праВи нещастни. Да не се Взираме В погреш-
ките е слаба за нас (Притчи 19:11).
д)	ИзВърВете Втората миля (Мат. 5:40-41). ТоВа означаВа
да покаЖем такоВа самообладание, което да изуми чове-
ка, който ни е обидил.
е)	Идете напрабо при него (Мат. 18:15-17; Лука 17:3-4; Гал.
6:1). Възстановете нарушените си Взаимоотношения и
Живейте В единомислие (Филип. 4:2).
Възстановяването на този, който е извършил неправда
Понякога е неразумно или дори погрешно да се направим, че
не забелязваме някоя неправда. МоЖе да е трудно да прос-
тим на някого, без да си поговорим с него. Какво казва Биб-
лията за разговарянето с такъв човек и възстановяването
му?
1.	Поводът. Неправдата трябва да е насочена срещу нас
(Мат. 18:15). Ние не моЖем да дърЖим отговорност на
всекиго за всичко. Писанието ни предупреждава да не прие-
маме обида, която не е насочена срещу нас (Пс. 15:3 без
курсива, 14:3 Синод, издание). Но когато една простъпка
застрашава самия човек или цялата църква, тогава тряб-
ва да се занимаем с нея (2. Царе 12:1-7; Гал. 6:1).
2.	Квалификацията. Този, на когото е сторена неправдата,
трябва да провери и изпита своя собствен Живот и безуп-
речност Във въпросната област (Мат. 7:1-5). Необходими
са духовна сила и Жизненост, за да възстановим някой чо-
век, който е паднал в някое прегрешение (Гал. 6:1).
3.	Целта. Когато се занимаваме с някой, който е съгрешил,
целта винаги е неговото възстановяване. Вниманието ни
110

трябВа да се насочи към доброто на другия, а не към собс-
тВената ни личност. Ако имаме успех, Въпросният чоВек
се ВъзстаноВяВа за Бога (Лука 17:3) и ние сме спечелили
брат си (Мат. 18:15).
4.	Нагласата. Ако трябВа да гоВорим с някого за такиВа не-
ща, тоВа трябВа да стаВа с кротък дух (Гал. 6:1). ТоВа оз-
начаВа В никакъВ случай да не гледаме на чоВека „отВисо-
ко", с нагласата „аз съм по-духоВен от тебе". Добре е да
помним, че и ние бихме могли да изВършим същата греш-
ка.
5.	Методът. Подробности за начина на действие ще наме-
рим В Мат. 18:15-17.
а)	ОтиВаме при Виновния и разговаряме с него насаме за
грешката. Той трябВа да разбере нещата от нас, а не
от трето лице.
б)	Ако Виновният не Желае да слуша и проблемът не моЖе
да се разреши на тоВа ниВо, тогава този, спрямо кого-
то е извършена неправдата, трябва да дойде отново с
един или двама свидетели. Това показва сериозното на-
мерение и отстранява елемента на личния спор в неща-
та.
в)	Неуспехът на това второ ниво изисква работата да се
представи пред църквата - първо, пред старейшините
като представители на църквата, и, накрая, ако е необ-
ходимо, пред цялото събрание.
г)	Ако виновният не е готов да се покае и пред църквата,
той трябва да се счита за невярващ - нехристиянин. В
този случай отказът на виновния да се покае представ-
лява много по-голям проблем от първоначалната прос-
тъпка.
д)Дори да е необходимо виновният да бъде изклкзчен от
църквата (което е рядко), целта все пак си остава не-
говото възстановяване. Ако той се покае, трябва да му
се прости и с открито и радостно сърце да се приеме
обратно в събранието (2. Кор. 2:6-11). Редът е първо
смъмряне и после прошка (Лука 17:3-4).
111

Заключение
Господ Исус ни е дал Всички необходими указания В тази об-
ласт. Въпреки тоВа бихме могли да попитаме като Петър
„Господи, до колко пъти, като ми съгреши брат ми, да му
прощаВам? До седем пъти ли?" (Мат. 18:21). Когато Господ
научи Петър, че трябВа да прощава до „седемдесет пъти по
седем", Той разказа една притча. Един чоВек, на когото беше
опростен огромен дълг, не беше готоВ да опрости на един
друг дълга му от няколко леВа. Господарят му го нарече „не-
честиВ слуга", защото, Въпреки че на него беше опростено
толкоВа много, той пак имаше такъВ непростителен дух
(Мат. 18:22-35). Бог ни е простил Всички наши грехове и ние
също би трябВало да имаме тази нагласа на сърцето, особе-
но към нашите братя.
112

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 8
Обида и огорчение
1. КакВи примери на непраВилна реакция на понесена непраВ-
да намираме В следните места от Библията?
Бит. 27:41
Пс. 15:3
Притчи 24:29
Лука 15:28-29
l.Kop. 6:1-6
Ефес. 4:26
1. Петр. 3:9
Към коя от тези реакции сте най-склонни, когато Ви на-
ранят?
2. Как би могло нашето Вътрешно отношение към този,
който ни е наранил, и към самата обида да ни бъде от по-
мощ да реагираме правилно?
2. Царе 16:5-12
Римл. 12:19-21
1. Сол. 5:18
1. Петр. 2:19-23
113

3. Извлечете от следните стихове принципи, които да са ви
от помощ да реагирате положително на оскърбления.
Притчи 19:11
Притчи 25:9
Мат. 5:40-41
Мат. 5:44
1.	Кор. 13:5
Ефес. 4:32
2.	Тим. 2:24
Яков 5:16
4. Какво е неизбезкно понякога, ако искаме да постъпим пра-
вилно, когато някой ни е обидил?
С какво трябва да се съобразим, преди да се конфронтира-
ме с някого заради неправдата, която ни е нанесъл?

Мат. 7:	:1-5	
2. Кор.	13:1	
Гал. 6:1		
114		

5. Каква трябва да бъде целта при конфронтиране на съот-
ветния човек с неговия грях (Мат. 18:15; Гал. 6:1)?
6. Извлечете стъпките за отстраняване на огорчението,
когато някой ни е сторил неправда (Мат. 18:17-15).
7. Прочетете Мат. 18:21-35. Каква поука ни дава тук Господ
Исус за прощаването?
Защо е толкова ваЖно да помним добре тази поука, кога-
то трябва да се справим със сторено ни зло?
Какви стъпки ще приемем за отстраняване на огорчение-
то, когато ние самите сме извършили неправда?
Мат. 5:22-24
Яков 5:16
115

9. Назобете един пример ВъВ Вашия ЖиВот, когато не сте
постъпили според библейските праВила В случай на обида.
КакъВ беше резултатът?
10. Как бихте могли да започнете да реагирате библейски В
случай на оскърбление? Кои принципи, изучени В тази лек-
ция, трябВа да започнете да прилагате?
Храните ли към някого стаени чуВстВа на огорчение?
Ако да, напишете какВо трябВа да направите и кога ше
го направите?
116

ЛЕКЦИЯ 9
Поклонение
Най-благородната и най-Висша чоВешка дейност е поклоне-
нието пред Бога. Тя занимаВа духа, разума и устата на чоВе-
ка с най-Великия обект: Бог В цялата НегоВа слаба. Тази из-
ключителна способност да съзерцаВа Бога и да Му се покла-
ня отличаВа чоВека като духоВно същестВо от цялото по-
нисше творение. Поклонението носи на ВсеВишния Господар
и Създател единстВеното, което ние бихме могли наистина
да Му дадем. ЗатоВа Бог гледа на него като на нещо особено
скъпоценно. Поклонението е единствено за Него.
ПърВата и голяма заповед ни казВа, че не трябва да се кланя-
ме на никой друг Бог (Изх. 34:14). Въпреки тоВа дяВолът се
опита да открадне тази чест за себе си (Мат. 4:9). Езически
Владетели също са я търсили и приемали. Хората са се пок-
ланяли на демони, идоли, Животни, дърВета, планини, реки,
на слънцето и на други чоВеци. Благочестивите хора и анге-
лите Винаги са отказвали някой да им се покланя (Деян.
10:25-26, 14:14-15; Откр. 19:10, 22:8-9). Интересно е, че Гос-
под Исус приемаше поклонение без всякакъв упрек - ясен
признак за Неговата претенция да е Бог (Мат. 8:2, 9:18,
14:33,15:25, 20:20, 28:9; Марк 5:6; Йоан 9:38).
Бог търси поклонници, но само на правилната основа. Гос-
под Исус каза: „Истинските поклонници ще се покланят на
Отца с дух и истина, защото такива иска Отец да бъдат
поклонниците Му. Бог е дух и ония, които Му се покланят, с
дух и истина трябва да се покланят" (Йоан 4:23-24). Това по-
казва, че съществува и неправилно поклонение, също както е
възмоЖно да се покланяме на неправилни обекти. В дните на
Стария Завет Бог даде подробни указания за поклонението в
скинията в пустинята, а по-късно и в храма в Ерусалим. Но-
возаветното поклонение също трябва да отговаря на реда,
който Бог е постановил. Една особеност в този нов ред е,
че сега всички вярващи, а не са само една отделена група се
наричат „духовен дом, свято свещенство" и принасят „ду-
117

хоВни жертВи, благоприятни на Бога, чрез Исус Христос" (1.
Петр. 2:5).
Поклонението пред Бога е дейността с най-голям приори-
тет за християните. Една част от нашите занимания във
Вечността ще бъде да се покланяме на Агнеца, достоен за
хВала (Откр. 5:9-14). Поклонението е и наше сегашно призВа-
ние. Ние трябва да копнеем да растем В своята способност
да се покланяме на Този, който единствен е достоен за пок-
лонение. Израстването В поклонението е една Важна об-
ласт, В която е необходимо духоВно разВитие.
Значението на поклонението
КакВо е поклонение? Под поклонение мнозина ВярВащи разби-
рат сутрешните мероприятия на църквата, Вкл1очВащи и
проповед, хороВи изпълнения, съобщения или други церемо-
нии. ТоВа често се нарича „сутрешно богослужение". Разбира
се, един Вярващ може да се покланя на Бога В сърцето си при
четенето Божието слоВо или при пеенето на определена пе-
сен. И въпреки това едно такоВа църковно мероприятие е
далеч от библейското понятие за поклонение.
Значението на думата „поклонение" е да се поклониш дълбо-
ко, дори да паднеш на земята, за да окажеш чест на някоя
по-ВисокопостаВена личност. В сбоя Обяснителен речник на
новозаветните думи У. Е. Вайн казва, че поклонението е
„директното признаване на Бога - Неговото същество, Не-
говите пътища, Неговите качества, било то чрез изливане
на сърцето в прослава и благодарност, или чрез дела, извър-
шени в резултат на това признаване". При поклонението
ние принасяме на единия истинен Бог хвала, почит, преда-
ност и подчинение в мислите, държанието и действията си.
Това е една реакция на лк>бов и висока оценка, изливане на из-
пълненото с благодарност сърце и заетата с Бога спасена
душа. Поклонението не е дискусия за Бога, а пряко обръще-
ние кълг Бога.
Поклонение значи да отдадем почит и слаба на Бога за тоВа,
118

какво uAu какъв е Той. ТоВа предполага да изучаваме тоВа,
което Той ни е открил за Себе Си В Писанието. Когато се
занимаем с тоВа, откриваме, че Той не е подобен на нищо и
никого, което познаваме. Бог е уникален. Някои качестВа са
присъщи само и единствено на Него. Така например Той съ-
щестВуВа сам от Себе Си (Йоан 5:26), Той е Вечен (Пс. 90:2),
Всемогъщ (Йов 42:2), всезнаещ (Пс. 147:4-5), всеприсъстващ
(Пс. 139:7-12), непроменяем (Малах. 3:6), самодостатъчен
(Деян. 17:24-25) и неограничен (Ефес. 1:11). Той има и опреде-
лени качества, в които ние трябва да бъдем подобни на Не-
го: л1обов, благодат, милосърдие, святост, праВедност, ис-
тина, търпение, мъдрост, доброта и щедрост. Ние също мо-
Жем да споделяме НегоВия гняВ срещу злото и безбоЖието
(Римл. 1:18).
Бог заслужава поклонение и за тоВа, което Той върши. Той е
Създателят на всички неща, вклкзчително и на чоВека (Пс.
95:6). Той е Помощник, Освободител, Спасител. Чрез Слово-
то Си Той извършва Своята воля (Пс. 33:6). Той се привеж-
да, за да чуе молитвите на смъртните (Пс. 65:2). Той про-
щава грехове и в Своята благодат води човека към Себе Си
(Пс. 65:3-4). Той изпитва и пречиства Своя народ (Пс. 66:10).
Той винаги е победоносен военачалник (Пс. 136:10, 15).
Поклонението се занимава с достойнството на Този, който
седи на престола на вселената (Откр. 4:10-11, 5:12-14). Бог, а
не нашето Аз, е в центъра. Една много хубава илкзстрация
за това е Жената, която подсуши краката на Исус с косите
си (Йоан 12:3-7). Поклонение още означава да принесем скъ-
поценни Жертви или дарове на Бога, както направиха мъдре-
ците от Изток (Мат. 2:11). Първото споменаване на дума-
та поклонение в Библията (Бит. 22:5) показва скъпоцен-
ността на Жертвата и смиреното отдаване, когато Авра-
ам отиде да принесе в Жертва сина си Исаак (Бит. 22:2-9).
Истинският характер на всяка духовна Жертва се отличава
с вътрешното отношение на хваление. Истинското покло-
нение
119

-	се яВяВа пред Бога В скромност u смирение. Елате при Не-
го като „при подножието Му" (Пс. 99:5,132:7);
-	е израз на Вътрешна радост от Самия Бог. Ние ликуваме и
Възклицаваме (Пс. 95:1-2, Пс. 66:1);
-	понякога избликва и навън В сВоя израз. ЗатоВа ние Му пе-
ем (Пс. 30:4, 47:7,135:3);
-	е белязано от дълбоко страхопочитание и никога не е по-
Върхностно. „СВято и страшно е НегоВото име" (Пс.
111:9, букВ. преВод);
-	извира отвътре и не се „подгрява" от Външни стимулато-
ри. „От сърцето ми избира блага дума" (Пс. 45:1).
форми на поклонение
Как трябВа да се покланяме? Ние моЖем да се покланяме на
Бога или сами, или заедно с другите.
1. Лично поклонение. В личния духоВен Живот поклонението
трябВа да се разбие В начин на Живот. То моЖе да бъде
Време на радост и благодарност пред Бога. ТакъВ пример
ВиЖдаме, когато слугата на АВраам постига успех В сбоя-
та ВаЖна задача (Бит. 24:26). МоЖе да бъде и Време на
смирено покоряване на БоЖията Воля ВъВ Време на нещас-
тие (Йов 1:20). Сутрешните и вечерните молитви трябВа
да започват с поклонение. ТоВа си личи и от т. нар. „Гос-
подна молитва" - един пример за вярващите - „Отче наш,
който си на небесата, да се свети Твоето име" (Мат. 6:9).
Това хваление е свята Жертва пред Бога.
Например четем: „Нека принасяме на Бога непрестанно
хвалебна Жертва, сиреч плод от устни, които изповядват
Неговото име" (Евр. 13:15). Представянето на нашите
тела като Жива Жертва на Бога е един акт на богослуЖе-
ние или поклонение.
120

2. Съвместно поклонение. Божият народ трябваше да се съ-
бира, за да прославя Бога заедно. В Стария ЗаВет редът за
тоВа беше точно определен. Имаше едно централно сВе-
тилище, жертви на животни, едно обособено сВещенстВо,
което изВършВаше служението, и точно предписани цере-
монии. Значението на Всички тези неща стаВа ясно едВа
по-късно. Те са образи на Господ Исус, на Неговото дело
на кръста и на начина, по който можем да се доближим до
Бога. Всичко тоВа ни се обяснява В Писмото до Евреите.
ТоВа писмо ни учи, че предишният богослужебен ред е
престанал, тъй като е бил само сянка на истинския. Ука-
занията за богослужението и поклонението пред Господа
В НоВия ЗаВет са съВсем прости. Практиката на ранната
църкВа обхващаше поучаВане на Божието слоВо, общение,
молитВа и т. нар. „разчупВане на хляба" или Господна Ве-
черя (Деян. 2:42). Изглежда, че последното е било цент-
рално при събиранията на Вярващите (1. Кор. 11:23-34) В
пърВия ден на седмицата (Деян. 20:7). При тези събирания
на ХристоВото тяло различни ВярВащи са служели на Сло-
Вото (1. Кор. 14:26). Сега Всички ВярВащи бяха свещеници
(1. Петр. 2:9; Откр. 1:6). Единственият олтар беше Него-
вата жертва на кръста (ЕВр. 13:10). НикакВи сВети места
Вече не бяха необходими (Йоан 4:20-23).
А. Тоузър нарича съвместното поклонение „липсващия
брилянт" на Евангелската църква. Днешните духовни ръ-
ководители се опитват да предизвикат съживление чрез
промяна на старите форми или чрез изпълването им с нов
живот. Често нашето поклонение е „свято, но безчувст-
вено", както някой някога беше казал. Освобождението
от това вцепенение и липса на радостно празненство е
абсолк>тно неотложно. Ако ние не насочим вниманието си
към поклонението, няма да има никаква промяна. Тази го-
ляма липса трябва да се осъзнае. Божият народ не бива
повече да играе ролята на слушатели в богослужението,
като че ли то е някакъв концерт. Всички трябва да се съ-
берат около Бога - фокуса на техните погледи, мисли и
чувства. Когато хората са събрани, трябва да има въз-
можност за поклонение, предшестВано от съответната
подготовка. Благовестителските или поучителните пос-
121

лания не са поклонение. При поклонението Въпросът е не
„какВо получавам", а „какво аз даВам на Бога".
3. Поклонение В семейството. ТоВа е моЖе би една от най-
старите форми. От най-ранните дни на чоВечестВото ба-
щата е имал функцията на глаВен свещеник, който Води
семейството си в хвалението и принасянето на Жертви
пред Бога. Днес ни е необходимо и съЖивление на времето
за молитва и поклонение в семейството. ТоВа Време няма
нуЖда да бъде прекалено дълго и децата от ранна възраст
могат да се научат какво означава съвсем простичко да се
покланяме на Бога. Деца славословеха Господа със силни
викове в храма, макар че някои наблюдатели бяха против
това. Исус отговори: „От устата на младенците и суче-
щите приготвил си хвала" (Мат. 21:16).
Предпоставки за истинско поклонение
Кога нашето поклонение е наистина приятно пред Бога? Ко-
га пристъпваме в БоЖието присъствие с духовни Жертви,
които Го почитат? Тогава ли, когато формата е правилна?
Тогава ли, когато думите ни са коректни? Тогава ли, когато
ние се чувстваме добре? Тогава ли, когато духовните ръко-
водители или други говорят духовни неща сред нас? Или на-
шето просто присъствие на богослужението е достатъчно?
По-долу следват няколко ваЖни предпоставки:
1. Нашето отношение с Бога. Приемливото в БоЖиите очи
поклонение изисква една духовна връзка. Никой не моЖе да
пристъпи в святото БоЖие присъствие, без да е пречис-
тен чрез Христовата кръв (Евр. 10:19). Прощение на гре-
ховете и достъп до Бога са невъзмоЖни без тази кръв
(Евр. 9:22). Опитът да се доблиЖим до Бога чрез лични
заслуги, без кръвна Жертва, е наречен „Каиновият път" и
е под проклятие (Юда 11; Бит. 4:3-5). Дори и формата на
приближаването да е коректна, един безбоЖен Живот е
признак на лъЖливо отношение с Бога и води до отхвърля-
не на този, който принася Жертвите (Исая 1:11-17).
122

2.	Общение с Бога. За да имаме общение с Бога и другите Вяр-
Ващи, ние трябВа да ходим В светлината (1. Йоан 1:7).
Грехът се изклк>чВа от Божието присъствие (Пс. 66:18).
СамоизпитВането трябВа да предхожда поклонението, за
да не бъдем наказани от Бога (1. Кор. 11:27-32). ТрябВа да
имаме непорочни ръце и чисто сърце (Пс. 24:3-4). Ние ще
изживеем духа на хВалението само ако сме В хармония с
Бога, пълни с Възхищение от НегоВото същество и благо-
дарност за НегоВата добрина. Когато ПаВел и Сила бяха В
затвора, те пееха хВаления на Бога (Деян. 16:25). ТоВа е
едно общение, което не заВиси от обстоятелствата. Вър-
вете с Бога и устата ви ще бъде изпълнена с Неговото
хваление.
3.	Познаване на Бога. За да можем да се покланяме на Бога в
истина, ние трябва да Го познаваме. За да Го познаваме,
трябва все повече и повече да усвояваме това, което Той
ни открива за Себе Си в Словото Си. Също така ние
трябва да израстваме в практическото познаване на Бога
в училището на живота. В цялостното си познание за Бо-
га ние трябва да растем (Кол. 1:10). Познаването на Бога
в нашите сърца е по-важно от Всеизгаряния (Ис. НаВ. 6:6).
Hue познаваме Бога по един изклк>чителен начин, ако поз-
наем Господ Исус Христос в истина (2. Кор. 4:6, Ефес.
4:13). Качествата и характерните черти на Бога като
благодат, лк>бов, святост, правда и милосърдие са всъщ-
ност ядро на най-великолепните места от Светото писа-
ние, които се отнасят за поклонението. Превъзходства-
та на Божия Син, който е Божият Агнец, са главната те-
ма В ноВозаВетните места, засягащи поклонението (ЕВр.
1:3-10; Откр. 5:9-13). Той е един чудесен, слаВен Господар и
ние трябВа да учим повече за Него, за да бъде нашето пок-
лонение по-съдържателно.
4.	Високо ценене на Бога. Господ Исус ил1острира въпроса кой
би Го обичал най-много с една история за двама длъжници
(Лука 7:41-47). Идеята на притчата е, че този, който вяр-
ва, че му е простено най-много, и ще обича най-много.
Псалмите на Давид са изклкзчителни примери на поклоне-
ние. Той знаеше, че Бог му е простил много и го е благос-
123

лоВил богато. Господ Исус много ясно чуВстВа неблаго-
дарността и липсата на ценене (Лука 17:17). ЗатоВа бла-
годарният ВярВащ Винаги ще Влиза В дВороВете Му с бла-
годарност и слаВослоВия (Пс. 100:4-5). Ние трябВа да от-
даВаме слаВа на Бога (1. Лет. 16:29). Когато Вие броите
благословенията си и се радВате на Този, от когото сте
ги получили, моЖете да ВъзВеличаВате Господа и да Възх-
ВаляВате Неговото име (Пс. 34:4).
Напътствия за поклонение
Поклонението на Господа не се състои В някакВа определена
„техника", а В действителния зкиВот. Въпреки това следни-
те мисли могат да ни бъдат от помощ, за да се превръщаме
все повече и повече в истински поклонници.
1.	Жадувайте за по-дълбоко общение с Бога (Пс. 42:1-2, 63:1).
Самодоволството и апатията са врагове на един Живот,
изтъкан от поклонение. Стремете се да задълбочавате
корените си в Него все повече и повече. Това изисква все
по-задълбочено познаване на Бога - както от Словото,
така и от опит.
2.	Нека поклонението стане нещо много сериозно за вас. Дай-
те му абсолк>тно предимство В Живота си. Вземете
твърдо решение редовно да влизате в Неговите дворове с
хваление; независимо дали обстоятелствата са благопри-
ятни или не.
3.	Изяснете си Величието на Господа. Застанете със страхо-
почитание и удивление пред Него (Пс. 6:1-7). Треперете
пред Неговото величие (Исая 66:2).
4.	Бъдете искрени в това, което Му казвате. Той мрази лице-
мерието и ласкателството (Мат. 6:5; Пс. 78:36-37).
5.	Принасяйте Винаги свежи и неподправени духовни жертви
на хваление, Вместо да повтаряте само празни формули
(Мат. 6:7). Отделете си преди това време, за да размис-
124

лите за Неговото същество и Неговите пътища. Обръ-
щайте се пряко към Господа с искрено уваЖение. Бъдете
пламенни.
Някой някога е казал, че дяволът се бои от истинските пок-
лонници. ИзглеЖда, че Бог действа по-силно в Своята власт
и благословение, когато хваление възлиза пред Неговия прес-
тол. Хвала и благодарност прославят Бога (Пс. 50:23). Осо-
бено когато общото хваление на Неговия народ се издига
към Него, БоЖията слава се спуска, за да изпълни Неговия
дом (2. Лет. 5:13-14). Затова не трябва да ни учудва, че пок-
лонението ни коства нещо (Бит. 22:2; Йоан 12:3). Защото в
поклонението Господ се прославя най-много и Той е призовал
всички ни на това слуЖение.
125

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 9
Поклонение
Тази седмица Всеки ден ще се занимаваме с по един пасаЖ от
СлоВото, чието съдържание е свързано с поклонението.
СледВащото събиране на групата ни ще бъде изцяло посВе-
тено на поклонението пред Господа. През Време на събира-
нето няма да използваме Библията и записките си. Няма да
обсъЖдаме работните листи или да си говорим. Събирането
ни ще премине изключително В пряко хВаление към Господа.
ЗатоВа е необходимо да дойдем подготвени. Не искаме да
принасяме на Бога нещо, което не ни е струвало нищо (2. Ца-
ре 24:24). Следните неща могат да ни помогнат при нашата
подготовка:
1.	Молете се за просветление чрез БоЖия Дух.
2.	Прочетете пасаЖа няколко пъти!
3.	Разделете го на части и им поставете заглавия. Напише-
те кратко резкше на целия пасаЖ. Намерете личното
прилоЖение на текста и запишете какво моЖете да каЖе-
те на Бога в своето поклонение.
4.	Към точка 3 моЖе би ще бъде от помощ, ако при размиш-
лението задавате въпроси към текста, като напр.: Кой
говори? На кого говори? Какъв е поводът? Какво мога да
науча за поклонението от този пасаЖ? Кои качества на
Бога се споменават тук? Какви са мотивите? Как моЖе
това да ми помогне в моето лично поклонение на Госпо-
да?
5.	Всеки ден след личното си време с Господа отговаряйте
на Въпросите от работния лист, които се отнасят до съ-
ответния текст.
127

План за личното Време с Господа:
1.	ден: Пс. 103
2.	ден: Пс. 95:1-6, 96:1-10
3.	ден: Откр. 4:8-11, 5:9-14
4.	ден: Пс. 139
5.	ден: Лука 1:46-55
6.	ден: Пс. 145
7.	ден: Повторение
Работен лист за личното Време с Господа (образец):
Паса*: Пс. 34:1-3 Дата: 22.12.1981
Заглавие: Изрази при поклонението на Бога
Резкше: благославям Господа - похвала към Него - хВаля
се с Него - радвам се в Него - величая Го - възвеличавам
името Му
Приложение: Аз трябва да внеса в поклонението си
повече библейски изрази на хваление. Трябва да изучавам
БоАието същество, за да бъда по-конкретен
в поклонението си.
ПърВи ден: Пс. 103. Запишете благословенията, които вие
лично сте получили от Господа (използвайте за
основа cm. 3-5). Опишете качествата (харак-
терните черти) на Господа (cm. 6-19). Как ще
вплетете тези мисли в днешното си поклоне-
ние?
Втори ден: Пс. 95:1-6, 96:1-10. Запишете различните изрази
от тези пасаЖи, които са израз на поклонение
(напр. „запявам", „възкликвам" и т. н.). Запише-
128

me дадените В дВата текста причини, поради
които ние трябВа да се покланяме на Господа
(напр. „Защото Господ е Велик Бог"). Как ще
Вплетете тези мисли В днешното си поклоне-
ние?
Трети ден: Откр. 4:8-11, 5:9-14. Опишете със собствени ду-
ми д Be неща, за които ЖиВите същестВа се пок-
ланят на Бога (Откр. 4:8-11). Кой е центърът
на поклонението и какВо се казВа за Него
(Откр. 5:9-14)? Как ще Вплетете тези мисли В
днешното си поклонение?
Четвърти ден: Пс. 139. КакВи мисли за Бога намирате тук?
КакВо моЖете да научите за отношението
на Бога към Вас? Как ще Вплетете тези
мисли В днешното си поклонение?
129

Пети ден: Лука 1:46-55. КакВо казВа Мария за Божието съ-
щестВо? За Неговите действия? КакВо разВи-
тие се забелязВа В насочеността на поклонение-
то на Мария?
Шести ден: Пс. 145. Запишете характерните черти на Бога,
поради които Той е достоен за хвала. Как се
отнася Бог към СВоите тВорения незаВисимо
дали го заслужават или не? Как ще реагирате
на тоВа В днешното си поклонение?
Седми ден: Повторение. КакВо научихте по отношение на
Вашето собствено поклонение? КакВи са най-го-
лемите Ви нужди В областта на поклонението?
Какви стъпки ще предприемете, за да станете
по-добър поклонник на Бога?
130

Пасаж:	Дата:
Заглавие:	
Резкше:
Приложение:
Пасаж:	Дата:
Заглавие:	
Резкше:
Приложение:
Пасаж:	Дата:
Заглавие: 	
Резкше:
Приложение:

131

Пасаж:	Дата:
ЗаглаВие:	
Резк)ме:
Приложение:
Пасаж:	Дата:
ЗаглаВие:	
Резк>ме:
Приложение:
Пасаж:	Дата:
ЗаглаВие:	
Резк>ме:
Приложение:
132

ЛЕКЦИЯ 10
Представяне на евангелието
СлоВото не ни показВа един-единстВен изклкзчителен път за
представяне на евангелието на другите. Нашият Господ из-
ползваше различни методи при различните хора. Но Той ви-
наги представяше Самия Себе Си като основа и център на
спасението. Той също така подчертаваше важността на
Своята предстояща смърт и възкресение. Ние задължител-
но трябва да изясняваме тези истини, когато казваме благо-
вестието на някого. Единствено БоЖият Дух моЖе да ни да-
де мъдрост на какво точно да наблегнем. Дали напр. трябва
да насочим вниманието на една отчаяна душа към БоЖията
лкзбов? Или да подчертаем греховността на човешкото съ-
щество пред един събеседник, който се счита за много пра-
веден? Дали някой, който лесно забравя греховете си, има
нуЖда от дълбоко и искрено покаяние? Трябва ли да изтък-
нем въз основа на Писанието божествеността на Исус
Христос пред някой член на секта, който я отрича? МоЖе
би някой има трудности да разбере какво е спасителната
вяра? При всеки отделен човек Господ Исус се занимаваше с
решаващия въпрос.
По-долу процесът на спасението е разчленен на отделните
си части за по-добро разбиране, но това не е предписание на
някаква формула или алгоритъм за представяне на евангели-
ето. Ние трябва да използваме времето си с хората точно в
областта на тяхната най-голяма нуЖда. Добре е да научим
наизуст някои клк)чови стихове. Точното цитиране по па-
мет прави голямо впечатление. Ако е възмоЖно, нашият съ-
беседник е добре да има пред себе си отворен текста на Биб-
лията. Помнете следните прости правила при благовества-
не:
1.	Молете се и бъдете зависими от Бога.
2.	Освободете се от подозрения и предразсъдъци спрямо дру-
гия.
133

3.	Задавайте добри Въпроси. Опитайте се да разберете него-
Вото духоВно състояние.
4.	Внимателно слушайте и наблк>даВайте.
5.	Не излизайте изВън кръгозора и способностите на събе-
седника си.
6.	НапраВете Господ Исус централна тема.
Начало на комуникацията
Задължителната пърВа стъпка при еВангелизацията е да из-
градим мост на разбирателство и да събудим Желание за
слушане. Вземете инициативата в разговора и покаЖете ис-
крен интерес към другия. ТоВа отваря вратите. Водете Жи-
вот, който другите уваЖават (1. Петр. 2:12). Тогава те по-
лесно ще се заслушат Във вашето свидетелство. Говорете с
въодушевление за това, което Господ Исус е направил за вас.
Слушателите ще почувстват, че Той моЖе да помогне и на
тях. Говорете по естествен начин за Христос при вашите
обикновени контакти с другите.
Господ Исус използваше подходящи въпроси за започване на
Своите разговори. Вие моЖете да правите същото с еЖе-
дневни теми, от които всички се интересуВат, като напр.
какВо ядем, къде Живеем, какво правим. Темите от новини-
те могат да послуЖат като едно добро начало. На чуЖди хо-
ра моЖем да разказваме и за семействата си. Помогнете на
някого практически. Усмихнете се или го поздравете прия-
телски. Помолете го за съвет или помощ. Практикувайте
тези неща В ежедневните си контакти. Молете се Бог да ви
срещне с правилните хора. Нашият Отец знае къде са риби-
те, които могат да влязат в Неговата мреЖа (Лука 5:4-10).
Преходът
Постепенно преминете от еЖедневните теми към духовна-
134

ma област. Практикувайте тоВа В ежедневните си контак-
ти с другите. Преходът към един духовен разгоВор съдържа
три елемента:
1.	Започнете там, където се намира вашият събеседник. Из-
ползвайте темата, за която тъкмо е говорил. Например,
ако някой говори за актуалните събития, бихте могли да
кажете: „Тези новини са много обезпокоителни."
2.	Насочете разговора към духовната област. Свържете те-
мата с някоя духовна истина. Например след горното из-
речение бихте могли да продължите: „Благодарен съм, че
аз имам по-добра надежда за бъдещето."
3.	СвърЖете всичко това с един въпрос. Задайте въпрос, кой-
то ще накара вашия събеседник да реагира на духовната
тема, която вие вече сте въвели в разговора. Ако оста-
нем при горния пример, бихте могли да попитате: „Вие в
какво виждате някаква надежда за бъдещето?" Не се за-
доволявайте само със съгласие или несъгласие. Вие търси-
те разговор.
Представянето (Общ преглед в приложение А)
В разговор благовестието може да бъде представено под
следните точки. Има други разделения, които също са полез-
ни, за да помним всички важни истини, без да забравим нищо.
1. Прави се предложение. Бог е направил най-Великото пред-
ложение на всички времена. „Всеки, който иска" (Йоан
3:16; Откр. 22:17), може да получи Божието спасение. Бог
е готов да приеме и най-лошия грешник и да му прости.
Това е „благата вест". Това е значението на думата еван-
гелие. Бог не иска нито един-единствен човек да погине (2.
Петр. 3:9).
а) Изобилен Живот. Огромни благословения се предлагат
даром: изобилен живот, мир, радост, покой, прощение и
вечен живот. „Аз дойдох, за да имат живот, и да го
135

имат изобилно" (Йоан 10:10). Те дори могат да имат
вечен Живот (Йоан 5:24).
б)БоЖията лЬбоВ. Попитайте другия: „Знаете ли, че Бог
ви обича?" (Йоан 3:16). Той обича дори грешници (Римл.
5:8).
Налице ли е някакъв интерес към тези пребогати благос-
ловения, които се предлагат даром в Христос? Ако някой
няма интерес и не показва признаци на действие на Духа,
не трябва да се опитвате по-нататък да му обяснявате
спасението. Събеседниците на Господ Исус в четирите
Евангелия показваха значителен интерес и дори силно Же-
лание да дойдат при Него.
2. ПредлоЖението е необходимо. Ние не моЖем да разберем
на какво се дълЖат омразата, войните, страданието, на-
силието и злината, преди да разберем най-големия от
всички проблеми - греха. Ние не моЖем да дойдем при Исус
и да не вземем под внимание проблема за личния грях. Са-
мо човек, който е грешник, има нуЖда от Спасител. При-
чината, поради която Исус дойде на света, беше „да спаси
лк>дете Си от греховете им" (Мат. 1:21; Лука 19:10). Не
уговаряйте хората да дойдат при Исус само за да решат
земните си проблеми или да намерят по-голям смисъл в
Живота си. Хората трябва да дойдат при Исус, за да се
спасят от греховете си и да избегнат БоЖия съд (Йоан
3:36; 1. Сол. 1:10).
а) Какво е грях? Това трябва да се прецени според стан-
дарта на един свят Бог. Мнозина мислят, че само теЖ-
ките престъпления са грехове, и смятат себе си за не-
винни. Но едно дете, възпитано според най-строги мо-
рални принципи, е също така вклк>чено в Римл. 3:23, как-
то и един убиец или друг уЖасен престъпник. Всички съг-
решиха. Нашето греховно сърце се стреми да върши то-
ва, което ние искаме, а не това, което Бог иска (Исая
53:6). Грях означава нашето Аз да седи на трона на на-
шия Живот. Преди Бог да ни оправдае, ние трябва да
осъзнаем и признаем, че сме грешници (Лука 18:13-14).
136

Исус gouge ga noBuka грешниците на покаяние, а не те-
зи, които сами се обяВяВаха за праВедни (Мат. 9:13).
б) Смърт и отделяне. Само едно е достатъчно, за да пла-
ти Вината за греха - смъртта (Римл. 6:23). Всеки грях
изисква тоВа най-голямо наказание. ЧоВек не моЖе да
плати за греха си, като просто помоли за прошка. Дори
и да участВа В църкоВни церемонии и да присъстВа на
богослужения, тоВа не привеЖда В ред отношенията му
с Бога. „Душата, която греши, тя ще умре" (Езек.
18:20) -това е присъдата на сВетия Бог. Телесната
смърт разделя душата и духа от тялото. Тялото ни
моЖе да се разлага, но духът запазва съзнанието си. А
грехът разделя нашия дух от БоЖия Дух (Исая 59:2).
Ако някой умре, докато Все оше е отделен от Бога, на
него му предстои „Втората смърт", която означаВа
отделяне от Бога за цялата Вечност (Откр. 20:14-15).
ТоВа е най-уЖасното от Всички наказания и един неВяр-
Ваш би трябвало да трепери пред него.
В) Необходимост от покаяние. Помислете си колко често
дори един „добър чоВек" съгрешаВа пред Бога с думи, де-
ла или мисли. Добрината на Бога трябВа да ни Води към
покаяние (Римл. 2:4). Простото значение на покаянието
е „промяна на мисленето". Тази промяна означаВа как-
то отвръщане от греха, така и обръщане към Бога. „Не-
ка остаВи нечестиВият пътя си и непраВедният помис-
лите си; нека се обърне към Господа и Той ще се смили
за него" (Исая 55:7). Думата, която се използВа В Ста-
рия ЗаВет, е „Връщам се" (Ерем. 26:3). Някои отричат
необходимостта от такоба покаяние, понеЖе такаВа
една стъпка означавала, че спасението трябвало да се
изработи. Но първоначалната християнска проповед съ-
дърЖа съвсем ясно призива към покаяние (Деян. 2:38,
3:19, 17:30). Исус каза, че ако не се покаем, ще загинем
(Лука 13:3). Ако някой не се отвърне искрено от грехо-
вете си и не се обърне към Бога, няма спасение (Деян.
20:21). Ако някой е спасен, той бива освободен от по-на-
татъшно Живеене в грях. Има ли в Живота на човека,
който слуша евангелието, съзнание за духовна нуЖда?
137

ТоВа е знак за действието на Светия Дух, който изоб-
личава за грях (Йоан 16:8). Не предлагайте лекарство-
то, ако няма съзнание за нуЖдата от него.
3. ПредлоЖението е справедливо. Ако Бог не беше съвършен,
свят, праведен и неизменен, Той би могъл да си затвори
очите пред нашите грехове. Той „никак не обезвинява ви-
новния" (Изх. 34:7). Как моЖе Бог да изпълни Своята свя-
та заповед и въпреки това да спаси тези, които обича?
Как моЖе Той да „е праведен и да оправдава" (Римл. 3:26)?
Бог е изработил един прекрасен план, в който „милост и
вярност се срещнаха, правда и мир се целунаха" (Пс. 85:10).
Това означава, че на Христовия кръст привидно противо-
полоЖни качества на Неговото същество се помириха.
БоЖието предлоЖение за спасение е разрешение на най-го-
лемия проблем на човека.
а)	Заместническа смърт и възкресение. Разрешението е
смърт за грешника чрез заместничество. За нашата ви-
на беше платено от друг. Изучете внимателно 1. Петр.
2:24 и 3:18. Христос понесе нашите грехове. Той умря за
нас, „Праведният за неправедните". Значението на мно-
гобройните Жертви на Животни в Стария Завет беше
да сочат към смъртта на Христос. Закланото от евре-
ите пасхално агне намира своето истинско изпълнение в
„БоЖия Агнец, който носи греха на света" (Йоан 1:29).
Исус беше „поразен от Бога", като умря вместо нас. „С
Неговите рани ние се изцелихме" (Исая 53:4-5). Hue има-
ме изкупление чрез Неговата кръв, прощение на прегре-
шенията ни според богатството на Неговата благодат
(Ефес. 1:7). Когато видим, че единствено смъртта зап-
лаща вината за греха, ние разбираме защо Исус умря и
какво извърши Той със Своята смърт. Освен това
трябва да вярваме, че Исус е възкръснал от мъртвите
(Римл. 10:9). Възкресението на Христос беше съществе-
на част от проповедта на първите християни (Деян.
4:2, 33; 17:18).
б)	Богочовекът. ВаЖно е да разберем същността на лич-
ността, която зае нашето място. Исус попита учени-
138

ците Си: „Според както казВат хората, Човешкият
Син кой е?" (Мат. 16:13) Тъй като само един чоВек мо-
Же да умре Вместо друг чоВек, нашият Спасител е „Чо-
Векът Исус Христос" (1. Тим. 2:5). Но Той беше и Сло-
Вото, а СлоВото беше Бог; и тоВа СлоВо стана плът и
обитаваше меЖду нас (Йоан 1:1,14). Исус е Бог и Той
често биВа наричан така (Йоан 20:28; 1. Йоан 5:20; ЕВр.
1:6-8). Той се назоваваше с божествено име „Аз съм"
(Исая 43:13; Изх. 3:14) u казваше, че тези, които не Го
признават за такъв, ще умрат в греховете си (Йоан
8:24). Ако някой отрича, че Исус Христос е Бог, който е
дошъл в плът, това е доказателство, че въпросният
човек не е от Бога (1. Йоан 4:2-3, Юда 4). Всеки, който е
спасен, трябва да признае божествеността на Исус
Христос.
в) Благодат, а не дела. БоЖествената личност, която зае
нашето място В смъртта, извърши всичко, което беше
необходимо за спасението. Никакви човешки дела или
църковни дейности не могат да прибавят нищо към то-
ва. Спасението е от незаслужената благосклонност или
благодат на Бога, а не от дела (Ефес. 2:8-9;, Turn 3:5).
Когато Исус умря на кръста, Той извика „Свърши се"
(Йоан 19:30). Тази една Жертва за греховете, която Той
принесе на кръста, разреши Въпроса за греха веднъЖ за-
винаги (Евр. 10:10, 12). Ако някой проповядва спасение,
което към това дело добавя още нещо като необходи-
мо, той е под БоЖието проклятие (Гал. 1:6-10, 2:16).
4. Предложението се приема. Христос е умрял за всички хора
(1. Йоан 2:2), но не всички ще се спасят. Защо? Отгово-
рът на това е, че човек трябва да приеме Неговото дело
лично за себе си (Йоан 6:50-57). Това значи, че ние трябва
да чуем евангелието и после да му повярваме, преди БоЖи-
ят Дух да влезе в нас (Ефес. 1:13). Спасението е като един
чек, който, преди да бъде изплатен, трябва да бъде подпи-
сан от някого. Спасението е една личност, Исус Христос,
когото трябва да приемем, ако искаме да имаме Живот (1.
Йоан 5:12). Занимайте се подробно със следните точки:
139

а)	Повярвай благовестието. Благовестието е „БоЖия сила
за спасение" (Римл. 1:16). То ни се представя Внимател-
но В 1. Кор. 15:3-4 и обхваща смъртта, погребението и
Възкресението на Господ Исус за нас, грешниците. Чрез
слушане на слоВото на благовестието ние моЖем да по-
ВярВаме (Деян. 15:7; Ефес. 1:13). Ние трябва да чуем, да
разберем и да повярваме еВангелието, за да се спасим.
Сърцето на еВангелието е една личност - Господ Исус
Христос. Най-простото определение за един христия-
нин е чоВек, който има Господ Исус. „Който има Сина,
има тоя Живот; който няма БоЖия Син, няма тоя Жи-
вот" (1. Йоан 5:12).
б)	Довери се на Господа и Го приеми. Как моЖем да Го има-
ме? Ние Го имаме чрез вяра, а не чрез виЖдане. Тази вя-
ра е В една личност (Деян. 20:21; Йоан 6:29). Основата е
БоЖието Слово (1. Сол. 2:13; Римл. 10:17). Вярата води
към действие (Мат. 12:13; Йоан 9:7). Истинността на
Вярата се ВиЖда от един променен ЖиВот (ЯкоВ 2:14-
26). ВиЖ делата на вярата в Евр. 11. Вярата е каналът,
по който протича БоЖията благодат. Вярата не е зас-
луга, с която човек моЖе да си заслуЖи спасението. В
Йоан 1:12 и Откр. 3:20 става ясно, че ние приемаме Исус
Христос чрез един категоричен волеви акт. Друг при-
мер за това е бракът, с който Библията сраВняВа наше-
то отношение с Христос (Римл. 7:4; Ефес. 5:23-25). Съ-
що както В една брачна дВойка двамата се приемат вза-
имно съответно за мъЖ и за Жена, така и грешникът
приема чрез вяра Христос за Господ и Спасител.
в)	Покори се на Господа. Да приемем Исус означава да го
приемем за Господ и Спасител, без да пропускаме едно-
то или другото. В Римл. 10:9 и Филип. 2:10-11 съвсем яс-
но е показана тази необходимост. Един ден дори и греш-
ниците, осъдени на Вечно проклятие, ще трябва да
признаят Неговата власт. Християните не искат да
отлагат това признание до онзи час. Когато един бун-
товник бъде спасен, той прекланя коляно пред Исус
Христос. За да влезем В БоЖието царство, ние трябВа
да признаем авторитета на Царя. МоЖе би Все още не
140

Вшкдаме ясно какбо обхваща Неговата власт. Но въпре-
ки тоВа ние се покоряваме под Неговото владичество.
Авторитетът на Исус е камъкът за препъване за мно-
зина, които наистина искат прощение на греховете си,
но не искат „този да царува над нас" (Лука 19:14).
Ловецът на човеци трябва да се увери, че даден човек се
признава за грешник, когато казва, че иска да се обърне
към Христос. Грешникът трябва да се покае и да повярва
в благовестието. Спасението не идва, като просто се ка-
Же една молитва, макар че моЖе да е полезно човекът,
който иска да се обърне към Бога, да се помоли на глас. То
също така не е поредица от положителни отговори на за-
дадени въпроси, а лично идване при Христос. Решението
за обръщение към Христос не моЖе да се вземе набързо.
Не подтиквайте хората да прибързват в Желанието си да
ги накарате да се молят. Това е най-ваЖната стъпка в
Живота и изисква най-внимателно обмисляне на гореспо-
менатите въпроси. Това е един акт, който има за резул-
тат вечния Живот. Когато един грешник се покае и се
обърне към Христос, ангелите на небето се радват (Лука
15:7-10).
5. ПредлоЖението се отхвърля. Господ е взел всички най-пъл-
ни и предостатъчни мерки за спасението на всеки, който
поЖелае да дойде при Него. И въпреки това изглеЖда, че
повечето от хората отхвърлят нашия Спасител, което
Му причинява голяма болка (Лука 13:34). Трагично е да Го
отхвърлим, ако това отхвърляне е окончателно. За такъв
човек остава само БоЖият гняв (Йоан 3:36; 2. Сол. 1:8-9).
Ние трябва да се молим за тези, които все още не са го-
тови да приемат Христос, но показват признаци на ня-
каква реакция. Евентуално трябва да се учим на търпение
в един дълъг период от време. Нашата задача е да сеем се-
мето на БоЖието Слово. Единствено Светият Дух моЖе
да предизвика новороЖдението.
141

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 10
Представяне на евангелието
ПърВо прочетете текста на лекцията и след тоВа изучете
Внимателно Йоан 4:1-42. ТоВа е класически текст за лична
еВангелизация. Отговорете на следните Въпроси:
1. Назобете няколко неща, които Исус напраВи, за да „изгра-
ди мост" към жената (cm. 1-9). Как реагира тя?
2. Как изглеждаше при Исус преходът от разгоВора към
евангелието (cm. 10-12)? Как тоВа илЬстрира принципи-
те, приВедени В раздела „Преходът"?
3. Как Исус представи предложението за Вечен живот (cm.
13-14)? Как реагира жената (cm. 15)? Защо Исус не и каза
веднага как може да се спаси?
4. Как Исус помогна на жената да види своята нужда (cm.
16-18)? Защо според вас жената реагира така (cm. 19-20)?
Как е свързан отговорът на Исус с нейната нужда (cm. 21-
24)?
143

5. На коя точка от раздела „ПредлоЖението е справедливо"
се спира Исус (cm. 25-26)? Как ще решите колко от този
раздел трябВа да кайете на някого?
6. Разделът „Предложението се приема" касае глаВно Воля-
та. Защо Исус пропусна тази стъпка (cm. 27-30)? При как-
Ви услоВия не бихте отделяли много Време за тази стъп-
ка? Как Господ наблегна точно на нея В случая с богатия
младей (Мат. 19:16-22)?
7. Исус не се занима с Въпроса за Вечното наказание В разго-
вора си с йената („Предложението се отхвърля"). При ка-
къВ Вид хора Господ подчертаВа този момент (Мат.
11:20-24)?
8. По какъВ начин йената показа истинско покаяние и Вяра
(cm. 27-30, 39-42)? КакВи неща бихме могли да търсим ка-
то признак на спасителна Вяра?
144

9. Опишете за Всяка от следните ситуации как бихте изгра-
дили „мост" на разбирателство и как бихте направили
прехода към духовни теми, за да благовестите Исус?
Вие сте на бензиностанция и получаване упътвания от ра-
ботещия там.
Вие сте на работа и ваш колега прави някаква обща забе-
лежка за религията.
Имате съседи, които Живеят през няколко къщи, и знаете
само имената им.
Вие вечеряте с ваш роднина.
10. Запишете действителни ситуации от вашия Живот, кои-
то биха били добър случай за свидетелстване. (Помисле-
те си за протичането на еЖедневието ви, членове на се-
мейството, съседи, познати и т. н.)
По какъв начин ще изградите „мост" в тези ситуации и
ще говорите за благовестието?
145

Доброволна задача. Изследвайте четирите ЕВангелия и изу-
чете различните методи и Възможности, които Исус изпол-
зВаше, за да загоВори за благоВестието и да го обясняВа. От-
бележете поне четири случая, В които Исус започна по на-
чин, различен от описания В концепцията под раздела „Прави
се предложение". Запишете на коя от петте точки от пред-
стаВянето Господ наблягаше най-много и дайте причината
за тоба.
146

ЛЕКЦИЯ 11
Възражения срещу евангелието
ЧоВек би могъл да си помисли, че мирът с Бога, прощението
на грехоВете и Вечният и изобилен ЖиВот, при тоВа предла-
гани даром, ще бъдат приети с Въодушевление наВсякъде. Но
Вместо тоВа срещаме съпротива. Защо? Защото „естестве-
ният чоВек не побира това, което е от БоЖия Дух, защото
за него е глупост и не моЖе да го разбере, понеЖе то се из-
питВа духоВно" (1. Кор. 2:14). ЧоВеците обичат тъмнината
поВече от светлината, понеЖе делата им са зли (Йоан 3:19).
Те не искат да дърЖат познанието за Бога (Римл. 1:28,
букВ.). Мнозина не обичат истината (2. Сол. 2:10) и отказ-
ват да слушат БоЖиите думи (Йоан 8:47). Някои обичат
слабата от чоВеци поВече от славата от Бога (Йоан 5:44).
Мнозина се оставят да бъдат заблудени и следват път, кой-
то им изглеЖда прав, но в крайна сметка води към смъртта
(Притчи 14:12). Дори има някои, които поради постоянното
си и твърдоглаво отхвърляне на Бога са духовно заслепени
от Него (Йоан 12:40; Римл. 11:25).
Тъй като съществува такава съпротива срещу евангелието,
ние трябва да бъдем подготвени за всички възмоЖни възра-
Жения, когато свидетелстваме за Христос. По тази причи-
на Словото ни напътства: „а от тяхното заплашване не се
бойте, нито се смущавайте, но почитайте в сърцата си
Христос като Господ, като бъдете винаги готови да отго-
варяте, но с кротост и страхопочитание, на всекиго, който
ви пита за вашата надеЖда" (1. Петр. 3:14-16). Тази отго-
ворност е възмоЖна, защото християнската вяра за разлика
от другите религии има предимството на абсолкзтна исти-
на във Всяко отношение. ТоВа е една разумна Вяра, която се
основава на исторически факти и документи и се дълЖи на
БоЖията власт и привличащата сила на възкръсналия Спаси-
тел.
Ние трябва да помним, че Вярващите имат една ваЖна и
отговорна задача в БоЖията стратегия за печелене на души.
147

От БоЖия страна хората ugBam при Христос чрез БоЖията
Воля (Йоан 1:13) когато и както е угодно на СВетия Дух
(Йоан 3:8). От страна на грешника обаче се поставя Въпро-
сът дали той иска да Върши БоЖията Воля или не (Йоан
7:17). В нашето полоЖение на БоЖии сВидетели ние трябВа
ефикасно да излагаме пътя на спасението и да моЖем да пре-
одоляВаме ВъзраЖенията В силата на СВетия Дух. ЗатоВа не
е достатъчно само да знаем какво ВярВаме ние, християни-
те. Ние трябВа да бъдем и готоВи, и способни да отговорим
и защо ВярВаме.
Човекът, който възразява
ТоВа е някой, който представя някакВа причина или задаВа
Въпрос, който предстабляВа пречка за негоВата Вяра В бла-
гоВестието и признаването на правото на Христос над не-
гоВия ЖиВот. ТоВа възраЖение моЖе да се повдигне по раз-
лични начини в хода на духовния разгоВор. Той би могъл да из-
каЖе мнения по духовни въпроси като напр. сътворението,
рая и ада и др., които ясно противоречат на Писанието. Би
могъл да поиска повече информация за Библията. ВъзмоЖно
е целта на някое възраЖение да е просто печелене на време
за размисъл. Но всяко възраЖение крие опасността ефектив-
ният духовен разговор да бъде отклонен във второстепенна
посока.
Хората, които възразяват, обикновено могат да се отне-
сат към две категории:
1.	Истински. Някой, който търси Бога, моЖе да има въпрос,
който, като получи отговор, ще доведе до по-нататъшен
размисъл. Такъв човек е искрен и открит за отговора.
Трябва да се опитаме да му дадем убедителен отговор.
2.	Престорени. ВъзраЖението на такъв човек провокира от-
говор, който всъщност му е напълно безразличен. Възра-
жението моЖе да бъде и прикритие за липсата на готов-
ност за обръщане към Бога. То моЖе да бъде прикриване
на Желание за кавги, подигравки или нападки. Всеки отго-
148

Bop Bogu go no-нататъшен Въпрос. Същинският проблем
не е ВъВ Въпросите, а В нагласата на питащия. Ние трябВа
да схВанем ясно този проблем и да не се занимаваме с Въз-
раженията, а да изобличим Вътрешната нагласа на пита-
щия. Исус не отговаряше на Всеки Въпрос, който му беше
задаВан, и ние също не трябВа да праВим тоВа.
Видове възражения
Различните Видове Възражения могат за простота да се
обобщят В следните категории:
1.	Практически възражения. Те по принцип задават въпроса:
„Функционира ли християнството?" Въпрос: Какво тряб-
ва да се мисли за начина на живот на хора, които изповяд-
ват, че са християни, но животът им е В противоречие с
тяхното твърдение, че Христос ги е променил? Отговор:
Вярно е, че много хора казват, че са християни, но не се
вижда животът им да е променен. Но защо един фалшив
християнин да опровергава съществуването на истинс-
кия? Не осъди ли Исус лицемерите (Мат. 6:2, 5, 16; 24:51)?
Имаме ли моралното право да оправдаваме собственото
си безразличие с грешното поведение на други хора?
2.	Морални възражения. Те поставят под въпрос справедли-
востта на Бога. Въпрос: Какво ще стане с езичниците, ко-
ито никога не са чували за Христос? Отговор: Съдията на
цялата земя ще върши правда (Бит. 18:25). Езичниците
имат дВе свидетелства - творението (Римл. 1:19-20) и
своята съвест (Римл. 2:14-15). Библията ни казва, че езич-
ниците ще бъдат съдени според тяхното отношение към
Бога въз основа на тези две свидетелства. Въпрос: Защо
страдат невинните? Отговор: Първоначално Бог е създал
един свят без страдание (Бит. 1:31). Но той даде на чове-
ка и свободата да не Му се подчинява. Това право на чове-
ка да избира откри пътя към греха, страданието и смърт-
та (Римл. 5:12). Така че цялото страдание на света, вклк>-
чително и на невинни хора, е следствие от непослушание-
то на човека спрямо Бога.
149

3.	Интелектуални възраЖения. Те обхВащат теоретични или
спекулативни Въпроси. Въпрос: Откъде знаем, че Бог съ-
щестВуВа? Отговор: Библията не се опитВа да докаЖе съ-
щестВуВането на Бога, а само казВа, че „безумният" го
отрича (Пс. 14:1, 53:1). Творението сВидетелстВа за ТВо-
реца (Пс. 19:1-6). Редът, законите и сложността на Вселе-
ната гоВорят много поВече за един ТВорец, отколкото за
дело на случайността. Един часоВник гоВори ли за делото
на часоВникаря? Има ли действие без причина? Въпрос:
Как могат да се случВат чудеса? Отговор: МоЖе ли един
Всемогъщ Бог да ги избърши? Ако Бог е Всемогъщ, тогаВа
са ВъзмоЖни и чудеса. Въпрос: Не е ли Библията пълна със
заблуЖдения? Отговор: „Ако обичате, покаЖете ми дВе
или три, които наистина Ви предстаВляВат трудност."
Огромното мнозинство от хора, които ВъзразяВат, не са
6 състояние да го напраВят. Те не са прочели Библията
нито ВеднъЖ и досега не са прочели нито една добра книга,
която защитава християнската Вяра. Учудващото е, че
толкова много открития в последното столетие потвър-
диха истината на Писанието. Така напр. Нелсън Глк>к,
един от най-значимите съвременни изследователи, казва:
„Никога никое археологическо откритие не е опровергало
дори един-единствен стих от Библията1."
4.	Емоционални възраЖения. Те могат да се нарекат и „нера-
ционални" възраЖения. ВъзраЖение: Като дете ми натрап-
ваха религията. Не мога да я понасям. Отговор: Могат ли
преЖивяванията от вашето детство да отменят право-
то на Христос над вашия Живот? ВъзраЖение: Толкова
много религии на света тВърдят, че са единствено истин-
ската. Как моЖем да знаем, коя от тях е истинската?
Отговор: Вие опитали ли сте се наистина искрено да отк-
риете истината? Молили ли сте се Бог да ви Води? Чели
ли сте Внимателно Светото Писание? ВъзраЖение: Рели-
гията е резултат от възпитание или страх от неизвест-
ното. Отговор: Някои убеЖдения се получават В детстВо-
то. Това моЖе да е много полезно, ако възпитанието е
добро. Но много хора идват при Христос като възрастни,
които разсъЖдават върху вечните Въпроси. Също така
далеч не Всички хора, които се страхуват, повярват в
150

Христос. Но ако чоВек има проблеми със здравето си, осъ-
дително ли е да потърси лекар? Защо, ако човек има ду-
ховни проблеми, да не се обърне към Бога? Възрсикение:
Моят живот е достатъчно добър, за да отида на небето.
Отговор: Съвършената Божия справедливост изкл1очва
всички, които не са съвършени. Само Неговата правда, ко-
ято Той дарява чрез вяра в Христос (Римл. 3:22, 4:5), а не
чрез добри дела (Ефес. 2:8-9; Turn 3:5), може да доведе чо-
века до небето.
5. Религиозни възршкения. Групи извън правоверното биб-
лейско християнство имат отклоняващи се мнения от-
носно съществото на Бога, божествеността на Христос
и пътя за спасение. Въпрос: Христос единственият път
към Бога ли е? Отговор: Исус каза, че Той е единственият
път (Йоан 14:6). Излъгал ли е? Неговият живот Го доказ-
ва като Човек, изпълнен с истина. Той изпълни пророчес-
кото слово. Сравнете Неговите претенции с твърдения-
та на други, по-малко праведни и истинни хора. Не може
всички да имат право. Ние не можем чрез гласуване да
променим закона за гравитацията, а също така и пътя
към Бога. Въпрос: Как може спасението да бъде толкова
просто, както вие твърдите? Отговор: Благата вест за
спасението трябва да бъде така проста, че да може да я
разбере и едно дете и някой с по-оскъден интелект, поне-
же в противен случай определени групи хора биха били при-
вилегировани.
Как да се дърЖим, когато идват възражения
Хората много внимават как ще отговорите на техните
възражения. Ядосвате ли се? Гневите ли се? Създавате ли
впечатление на обърканост, защото не знаете как да се дър-
жите в случая? Опитвате ли се да защитавате самите себе
си или просто нямате представа от нещата? Ако се държи-
те спокойно и давате обмислени отговори, ще преодолеете
почти всички възражения и ще осигурите отворени слуша-
тели за благовестието.
151

Преди да отгоВаряте на Възражения, си задайте следните
Въпроси:
1.	Разбирам ли какво казва другият? Изяснете Възражение-
то. Повторете го на събеседника си със сВои думи: „Пра-
Вилно ли Ви разбрах, като казахте, че... ?" ТоВа показВа, че
се отнасяте сериозно и отговорно към Въпроса.
2.	Знам ли правилния отговор? Ако трябВа, признайте пред
събеседника си, че не знаете. Предложете му да проВери-
те или да питате и да говорите отново. Не се опитвайте
да блъфирате.
3.	Защо се повдига това възражение? Касае ли се за сериозен
въпрос, целящ информация? Спрете се за момент и помис-
лете за тоВа. Задайте насрещен Въпрос като напр.: „Ако
мога да Ви отговоря задоволително на този Въпрос, тоВа
ще доВеде ли до някаква промяна в Живота ви?" МоЖе би
някои въпроси и възраЖения се поставят с намерението
да Ви отклонят от духовните неща, с които спорещият
предпочита да не се сблъсква. Вие трябва сами да открие-
те дали имате работа с истинско или престорено възра-
Жение. Отговаряйте само на истински възраЖения и бъде-
те кратки. Оставете престорените възраЖения за по-
късно. Върнете разгоВора отново върху благовестието.
Един пример за това виЖдаме в Йоан 4:18-22. Жената бе-
ше конфронтирана със своя грях и се опита да се измъкне
с един спорен религиозен въпрос - дали Ерусалим е единст-
веното място за поклонение или хълмът в Самария, къде-
то се покланяше нейният народ. Господ и даде един кра-
тък отговор и не се остаВи да бъде отклонен. Той отноВо
се Върна към темата за необходимостта от спасението.
4.	Кои места от Писанието мога да използвам в своя отго-
вор? Господ Исус постоянно използваше цитати и приме-
ри от БоЖието слово, когато говореше с тези, които ид-
ваха при Него. Словото, което е наречено „мечът на Ду-
ха" (Ефес. 6:17), е могъщо и силно. Дори и самият Сатана
не моЖеше да направи нищо срещу това оръЖие (Мат. 4:1-
11). Мислете за това, че Словото е силно пред Бога за съ-
152

баряне на крепости и е способно да събаря помисли и Всич-
ко, което се издига Високо протиВ познанието на Бога, и
да пленяВа Всеки разум да се покорява на Христос (2. Кор.
10:4-5). Използвайте тоВа мощно нападателно оръЖие.
5.	Моля ли се и призовавам ли Бога за помощ? Когато Сте-
фан, пърВият мъченик на Църквата, отговаряше на свои-
те противници, той показа, че беше човек, който има об-
щение с Бога. Те „не моЖаха да противостоят на мъд-
ростта и Духа, с който той говореше" (Деян. 6:10). Кога-
то нашите думи идват в силата на Духа от Бога, никой
не моЖе да противостои. БоЖият Дух превъзхожда всеки
друг дух. Затова молете се, размислете и поискайте от
Него необходимите за момента думи.
6.	Търпелив ли съм към другите? Заслепеният от Сатана и
объркан от света разум на човека не моЖе така просто и
бързо да схване духовните неща (1. Кор. 2:14). Бъдете лк>-
безен, скромен и търпелив към другите, но същевременно
говорете дръзноВено за Господа. Ако събеседникът Ви е В
някакВа лъЖлива религия или секта, задачата често моЖе
да е трудна. В такива случаи моЖе би ще ви е необходима
повече информация и ще трябва да водите повече разгово-
ри.
Заключение
БоЖието Слово казва, че ние трябва да се борим за предаде-
ната ВеднъЖ заВинаги на светиите вяра (Юда 3). МоЖе да ни
е от голяма помощ, ако предварително се подготвим, за да
посрещнем ВъзраЖенията обмислено. Научете се добре да
боравите със Словото на истината, като отговаряте на
Въпроси (2. Тим. 2:15). Четете добри книги, които защита-
ват с ясни и силни аргументи християнската вяра. Носете
със себе си белеЖник и си записвайте въпросите, с които се
сблъсквате, и отговорите, които давате. Д. Тротман, осно-
вателят на Навигаторите - една християнска организация,
която първоначално е работила в американската армия, а
по-късно и меЖду студентите - възприел правилото никога
153

да не се оставя да бъде объркан дВа пъти от един и същи
Въпрос. Може би и Вие бихте искали тоВа да Ви стане наВик.
ТакаВа подготовка ще засили вашата увереност, когато
стоите с щита на Вярата и меча на Духа в един свят, който
отхвърля Христос.
Нашата цел е да отстраним всички препятстВия 6 мислене-
то на другите, които могат да им пречат да познаят Хрис-
тос като техен Господ и Спасител. Една такава задача
изисква добре обмислена подготовка. Вие готови ли сте за
това?
1 Nelson Gluek, „Rivers in the Desert; History of Neteg" (Jewish Publication Society
of America, Philadelphia, 1969), p. 31.
154

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 11
Възражения срещу евангелието
Като християни ние срещаме много Възражения, когато бла-
гоВестВаме еВангелието. Библията е нашият най-добър из-
точник на отговори. Прочетете следните следните Въпро-
си/тВърдения и съответните места от Библията. Отгово-
рете на Всяко възражение със свои думи, като използвате
споменатите стихове и евентуално допълнителни стихове,
които биха били от помощ. Посочете също така как чрез
въпрос или по друг начин бихте насочили разговора обратно
към благовестието.
1. „В църквата има прекалено много лицемери." (Мат. 6:2,
24:51; Римл. 14:12)
2. „Какво става с хората, които никога не са чували еванге-
лието?" (Римл. 1:19-20, 2:14-15)
155

3. „Има много пътища към Бога." (Притчи 14:12; Йоан
14:6;Деян 4:12)
4. „Библията съдърЖа много заблуждения и многократно е
била променяна. Аз не й ВярВам." (Йоан 17:17; 2. Тим. 3:16;
2. Петр. 1:21).
5. „Аз не съм толкоВа лош. Моите добри дела компенсират
лошите." (Исая 64:6; Римл. 3:10, 23; ЯкоВ 2:10)
156

6. „Как моЖе един добър Бог да допуска толкоВа много
страдания В сВета?" (Римл. 5:12; 1. Петр. 5:10; ЙоВ 1:5-22)
7. „Ще изчакам за no-късно. Сега искам да си поЖиВея."
(Притчи 27:1; Исая 55:6; Лука 12:19-20)
8. „Има неща, от които Вероятно трябВа да се откаЖа."
(Пс. 37:1-5; Мат. 6:33; Марк 8:36-37)
157

9. „ПърВо ще се опитам сам да опраВя някои неща В моя Жи-
Вот." (Лука 5:32, Turn 3:3-5)
10. „Бог е много милостив и Той няма да осъди никого на
Вечно проклятие. Аз не ВярВам В ада." (Мат. 7:13-14,
25:41; Йоан 3:18-20, 36; Откр. 20:11-15)
Доброволна задача. Изследвайте едно от Евангелията специ-
ално за тоВа, по какъВ начин Христос се отнасяше към хора,
които имаха Възражения. Кога Той отговаряше на едно въз-
раЖение и кога просто го игнорираше? РазкаЖете в работ-
ната група някои принципи, които сте установили при това
изследване.
158

ЛЕКЦИЯ 12
Едно друго еВангелие, един друг Исус
„Неколцина... Ви смущават и искат да изопачат ХристоВо-
то благовестие. Но ако и сами ние или ангел от небето Ви
проповядва друго благовестие освен онова, което ви пропо-
вядвахме, нека бъде проклет" (Гал. 1:7-8). Писмото до Гала-
тяните е писано, за да предупреди Вярващите срещу човеш-
ко променяне на божественото послание. На друго място
апостол Павел говори за такива, които ще дойдат и ще про-
повядват „друг Исус, когото ние не сме проповядвали... или
друго благовестие, което не сте приели" (2. Кор. 11:4). Все-
ки, който иска да отиде на небето, трябва да помни това
предупреждение.
Измамните учения могат да дойдат от „лъЖеапостоли, лу-
кави работници, които се преправят на Христови апосто-
ли" или на „слуЖители на правдата" (2. Кор. 11:13-15). Някои
от тях мамят другите, а някои сами себе си относно исти-
ната (2. Тим. 3:13). Господ Исус каза да се пазим от лъЖли-
вите пророци, които ще дойдат „в овчи коЖи" (Мат. 7:15).
Ние трябва да преценяваме религиозните учители и системи
според вярата им за две централни неща: пътя на спасение-
то и личността на Исус Христос.
Системи на християнската вяра
Първоначално всички вярващи в Христос са били едно цяло.
Но постепенно организационните форми взели превес и ду-
ховният Живот закърнял. Ръководството все повече се цен-
трализирало в ръцете на отделни епископи и патриарси с
техните седалища в градове като Рим или Константинопол.
Църквата и дърЖавата се смесили и християнството ста-
нало „официална религия". Римската империя се разделила на
източна и западна част и съответно се разделила и църква-
та. Съвременните „православни" изповедания (гръцко, руско,
сирийско, сръбско, българско) възникнали от източния клон.
159

^имокатолическата църкВа се разбила от западния клон. И В
дВата клона благовестието Все поВече и поВече се засенчВа
от разни церемонии и създаването на една определена класа
„свещеници". По времето на Реформацията през XVI век,
много вярващи се отделили от католическата църкВа, поне-
Же вшкдали, че тя е покварена и небиблейска. От това ре-
форматорско двиЖение възникнали различните протеста-
нтски групи, които познаваме днес. Те също са се разраснали
и разделили на мноЖестВо изповедания (деноминации).
През последните сто години най-голямо влияние меЖду тези
групи оказва либерализмът. Ръководители на това двшкение
тълкуват по нов начин буквалното боговдъхновение и авто-
ритета на Библията. Често те са отричали и божестве-
ността на Христос, и личното спасение чрез Неговата про-
лята кръв. Тяхното мислене се определя от социалната и
политическата реалност. Милиони истински вярващи напус-
кат либералните църковни системи, тъй като техните ръ-
ководители, богословски школи и университети са отстъпи-
ли от вярата. Това отстъпление е било предсказано за пос-
ледните времена (1. Тим. 4:1; 2. Тим. 3:1-9; Мат. 24:11). Това
отстъпление доведе до усиленото образуване на самостоя-
телни библейски църкви.
Сектантски форми на християнската вяра
Този израз се разпространи особено много през последните
50 години и се използва за еретични групи, които не са нито
католически, нито православни, нито протестантски. Сек-
тите обикновено предявяват претенции за БоЖия автори-
тет и Библията, но изкривяват благовестието или учение-
то за Бога. Два типични примера за това са Обществото на
страЖевата кула, което се нарича Свидетели на Йехова, и
Църквата на светиите на Исус Христос от последните дни,
обикновено наричани Мормони. Тези групи имат милиони
последователи по целия свят. Сектите не работят с групи
от вярващи извън техните собствени организации. Те призо-
вават хората да се подчинят на тяхната система, Вместо
да призовават невярващи лично да предадат Живота си на
Исус Христос. Те са агресивни, растат много бързо и са
160

много опасни В духоВно отношение. При тях истината лоВко
е смесена със заблуда. ЧоВек, който слабо познаВа Библията
и не е осноВан В Словото, е лесна плячка за някой член на
секта, който го оплита В слоЖни комбинации от библейски
стихоВе, които чрез преднамерена подредба и тълкувание
трябва да докаЖат учението на съответната секта.
ДейВид Брийз1 изброява различни белези на сектите. При то-
Ва естестВено не Всички от тях непременно се отнасят до
Всяка група.
1.	Писания освен Библията. Претендира се за особено от-
кроВение от Бога. Тук попадат и писания, които предяВя-
Ват претенцията за единстВено Валидно тълкувание на
Библията или искат да я заместят.
2.	Спасение чрез дела. Сектите Винаги добавят по нещо от-
горе към Вярата 6 благовестието като единствен път за
спасение на човека от Бога. Кръщение, определени ритуа-
ли, церемонии, добри дела и вярност към организацията са
типични неща, които допълнително са необходими за
„спасението", което те проповядват.
3.	Липса на сигурност в спасението. Членовете се подтик-
ват към най-разнообразни видове дела, които са необходи-
ми, за да не загубят отново спасението си.
4.	ЛъЖливи ръководители. Често ръководителят, а не Гос-
под Исус става център на движението. Писанията на те-
зи ръководители получават същия авторитет като Биб-
лията. Те предявяват претенцията за някакво изклк)чи-
телно прозрение на истината, което далеч надхвърля раз-
бирането на останалите смъртни.
5.	Объркване в учението. За човек, който познава Библията,
ученията на сектите са една объркана дЖунгла от заблуди
и полуистини. При това едно е съвсем ясно - техните уче-
ния не са в съгласие с цялото БоЖие Слово.
6.	Особени открития. Водачите твърдят, че имат нови
161

прозрения на истината, които досега са били непознати и
сега са открити единствено на тях. Те тВърдят, че един-
стВено чрез тях Библията може да бъде наистина разбра-
на.
7.	Един друг Исус. За лъжеучителите Исус е по-малко от Бог
- полубог, един бог, който е бил само чоВек или ангел, спи-
ритически медиум, един от многото Велики пророци или
просто един идеален чоВек. Той може да бъде Всичко, само
не и Бог, изяВен В плът.
8.	Изместване на акцента. Често определени мисли се поВ-
тарят непрекъснато, Вместо балансирано да се пропоВяд-
Ва цялата Божия Воля. ОчеВидно е, че нито Исус Христос,
нито благовестието заемат централно място.
9.	Една Всевластна организация. Големите секти упражня-
ват огромно Влияние Върху Всичките си членове. То обхВа-
ща разпореждане с личния живот, учението и даже место-
жителството на членовете. Тези разпореждания идват
от една централна глаВна квартира, която съсредоточа-
ва цялата Власт.

10.	ЛамтеЖ за печалба. Сектите и техните Водачи често се
обогатяват за сметка на другите, като карат своите
членове да продават литература или други материали.
Така те печелят огромни суми, които се вливат обратно
в главната квартира.
11.	Съживяване на стари люкеучения. Много рядко новите
секти носят собствени нови идеи. По-скоро те използ-
ват елементи от стари системи и ги комбинират по нов
начин, за да ги направят привлекателни за обществе-
ността. Тези комбинации съдържат елементи, които на-
пълно противоречат на библейската истина.
Да защитаваме ядрото на християнската вяра
Не е възможно, а не е и необходимо да опровергаваме всички
162

подробности на една фалшиВа система. Но е много ваЖно да
се занимаем с Всяко отклонение от централното учение на
Библията за спасението. ТоВа ядро моЖе да се обобщи В три
точки. Те трябВа да бъдат Внимателно сраВняВани с учение-
то на Всяка група, защото, ако някой не разбира праВилно
или не ВярВа тези централни истини, той се излага на опас-
ността да изгуби душата си за цялата Вечност.
1.	Посланието, което спасява. Евангелието или благовестие-
то се дефинира В 1. Кор. 15:1-4. Центърът на тоВа благо-
Вестие са кръстът и Този, който умря на него за нас (1.
Кор. 1:17-18). ЧоВек се спасяВа и биВа запечатан със СВе-
тия Дух, когато поВярВа на тоВа послание (Ефес. 1:13).
Всяко допълнение от дела или церемонии, за да се отиде на
небето, е под БоЖието проклятие (Гал. 3:10-14). Ние не
получаваме спасението чрез дела (Ефес. 2:8-9). В БоЖиите
очи няма друго благовестие.
2.	Личността, която спасява. Единствено Исус Христос е
пътят към спасението (Йоан 14:6). Да имаме Него озна-
чава да имаме спасението (1. Йоан 5:12). Само този, кой-
то Го е приел като Господ и Спасител, има правото да
бъде БоЖие дете (Йоан 1:12). Христос е централната лич-
ност на посланието на благовестието и само Неговата
кръВ ни очистВа от Всеки грях (1. Йоан 1:7). Той е Бог Син,
БоЖието Слово (Йоан 1:1, 14) и Сам непосредствено е на-
речен Бог (Йоан 20:28; Римл. 9:5; 1. Йоан 5:20; Евреи 1:8).
Той е Първият и Последният (Откр. 1:8, 17; 22:12, 13;
Исая 44:6). Той носи боЖественото име „Аз съм" (Йоан
8:24, 58). Ако ние не приемем това, ще умрем в греховете
си, както самият Той казва. Той е Единственият, чрез ко-
гото ние моЖем да се спасим (Деян. 4:12; 1. Йоан 5:12). Те-
зи, които се отричат от Господаря, са лъЖливи пророци
(2. Петр. 2:1).
3.	Богът, който спасява. Богът на Библията е един Бог
(Второзак. 6:4; Исая 45:5; 1. Тим. 2:5). Няма други Богове
(Исая 44:6, 8). Бог е едно многоличностно същество, как-
то показва в Стария Завет името „Елохим" - мноЖест-
вено число от „Ел", което се среща повече от 2600 пъти.
163

Бог същестВуба В три лица, които се наричат Отец, Син
и СВети Дух (Мат. 28:19; 2. Кор. 13:13). В Библията Всяка
от тези личности е наречена Бог и Все пак Бог е един. То-
зи Бог е едно духоВно същестВо (Йоан 4:24), макар и да мо-
Же да се яВяВа ВъВ Видим образ, както направи В лицето на
Исус от Назарет. Лицата на БоЖеството могат да дейс-
тВат заедно и го праВят, както често Вшкдаме В НоВия
ЗаВет (Мат. 3:16-17). После те отноВо се разглеждат ка-
то идентични един с друг (Йоан 14:8-9). Тези личности на
единия Бог са раВни, Вечни и непроменяеми В сВоята същ-
ност.
Да водим заблудените към вярата в Христос
Стотици хиляди души са били освободени от лъЖливи рели-
гиозни системи и са станали БоЖии деца. Но не е лесно да
накараме някого да напусне една религиозна система, която
упраЖняВа силно ВъздейстВие Върху него. За тоВа е необходи-
ма Вътрешната сила и помощта на СВетия Дух. ТоВа изиск-
Ва както молитВа Господ да отбори духоВно заслепените
очи, така и практическо познание за лъЖеученията на Въп-
росната секта. За един личен контакт В случая са необходи-
ми голямо Внимание, разбиране и търпение.
След Ват няколко основни принципа за контакти с хора, пле-
нени от някоя лъЖлиВа система:
1.	Бъдете учтив и лЬбезен. Остротата и грубостта не Во-
дят до нищо.
2.	Изградете мост на разбирателство. За тоВа използвайте
обикновени, еЖеднеВни разговори. ПокаЖете интерес към
личността на съответния човек.
3.	Поставете се в позицията на съвместно търсене на исти-
ната в областта на познаването на Бога. Избягвайте да
създавате впечатлението: „моята религия е по-добра от
твоята".
164

4.	Слушате внимателно. Опитайте се да намерите една об-
ща изходна точка като например убеждението, че Библия-
та е БоЖието слоВо.
5.	Задавайте обмислени задълбочени въпроси, Вместо да пра-
Вите категорични и нетърпящи Възражение твърдения.
Задаването на Въпроси беше методът на Исус Христос.
Отделете си Време да изучите основно Вярванията на съ-
ответния човек и подгответе Въпросите си с помощта
на книги, които показват ясно заблудите на това лъЖе-
учение.
6.	Вашата цел е убеждаване, а не дискусия. Вие искате да пре-
дизвикате промяна в мисленето на съответния човек, а
не просто да му докаЖете, че не е праВ. Не произнасяйте
срещу него една генерална обВинителна реч за Всичките му
заблуди. Това би било повече, отколкото той моЖе да по-
несе на един път. По-добре е в един разговор да се каЖе
no-малко, но затова пък да има повече разговори.
7.	Лични нападки срещу лъЖливите водачи са общо взето без-
резултатни. Те могат дори да имат обратното Въздейст-
вие. ПридърЖайте се към основните Въпроси: Как моЖе
човек да знае със сигурност, че има вечен Живот? Кой е
Исус Христос?
8.	Говорете преди всичко за нуЖдите и потребностите, кои-
то една лъЖлива система не моЖе да задоволи. Какво по-
добро от това човек да е сигурен, че има вечния Живот (1.
Йоан 5:12) и че всичките му грехове са напълно простени
(Ефес. 1:7)? Иска ли вашият събеседник да се освободи от
една система, която постоянно го дърЖи под натиск по
отношение на пари, работа и самоЖертва, за да получи
или запази спасението си?
9.	Показвайте сигурност, но не и надменност по отношение
на пътя на спасението, БоЖието слоВо или вашето отно-
шение към Господ Исус. Той правеше на своите слушатели
голямо впечатление с авторитета, с който говореше
(Мат. 7:28-29). Говорете така, че другите да добият впе-
165

чатлението, че Бог гоВори чрез Вас (1. Петр. 4:11). Изпол-
звайте сВоето лично сВидетелстВо как Бог е променил Ва-
шия живот.
10. Бъдете търпелив. Не очакВайте В един-единстВен разго-
Вор да изВадите от раВноВесие един напълно убеден пос-
ледоВател на някоя лъжлива система. По-скоро положе-
те основата за по-нататъшни разговори.
Заклк)чение
Агресивни и добре обучени сектанти, агитатори и млади
идеалисти вече са спечелили милиони последователи на раз-
лични лъжеучения. Печатат се и се раздават милиарди бро-
шури и други писания, разпространяващи техните възгледи.
Средствата за масова информация също се използват все
по-широко. Сектантските системи залагат в много голяма
степен на разпространените предубеждения срещу традици-
онните християнски църкви. В днешния така нестабилен
свят те жънат огромни успехи. Това е характерно за състо-
янието на света в „последните дни" (1. Тим. 4:1). Истински-
те вярващи трябва да са информирани и да действат, за да
им се противопоставят ефективно. Жертвите на секти,
също като всички останали хора, трябва да познаят Хрис-
тос като техен Господ и Спасител.
1 David Breese, „Know the Marks of Cults" (Victor, 1975).
166

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 12
Едно друго еВангелие, един друг Исус
1. По какВо познаваме лъЖлиВите религиозни системи съг-
ласно следните места от Библията:
Гал. 1:6-8
1. Йоан 4:1-3
2. Йоан 9
2. Напишете характеристиките на учителите на една лъж-
лива религия.
1. Тим. 4:1-3
2. Тим. 3:1-7
Turn 1:10-16
2. Петр. 3:16
Юда 4
167

3. Защо трябВа да благоВестВаме на хора, които са хВанати
от лъЖлиВи религиозни системи (Йоан 3:16; 2. Петр. 3:9;
ЮдаЗ)?
С какВо трябВа да се съобразяВаме, ако пропоВядВаме бла-
говестието на приВърЖеници на лъЖлиВи системи (Ефес.
5:11; 1. Йоан 4:1; 2. Йоан 7-11)?
4. С кои принципи трябВа да се съобразяВаме, когато се
сблъскаме с хора, които са се провинили В лъЖеучение?
2. Тим. 2:23-25
ЯкоВ 1:19-20
КакВа е нашата цел (2. Тим. 2:25-26)?
Как моЖете да се подготВите за тази цел (2. Тим. 2:15)?
Бъдете конкретни.
168

5. Коренът на лъжеученията на сектите е погрешната пред-
стаВа за Бога. Колко богоВе има (Второзак. 4:39, 6:4; 1.
Тим. 2:5)? КакВо указание има В Библията за „мноЖестве-
ност В единстВото" на БоЖестВото (Бит. 1:26-27; Мат.
28:19)?
6. Библията ни учи, че Отец, Синът и СВетият Дух са В eg -
накВа степен Бог, и описва Всяка от тези личности с ка-
честВата и действията на Бога. Съпоставете следните
стиховете на съответната личност и качество или дейс-
твие (Бит. 1:1, 17:1; Пс. 104:30, 139:7; Исая 40:28; Ерем.
23:24; Мат. 28:18, 20; Йоан 1:1, 3, 2:19, 21; Деян. 3:15, 5:3-4;
Римл. 8:11, 15:19; 1. Кор. 2:11; Кол. 2:3; Евр. 9:14; 2. Петр.
1:17; 1. Йоан 3:20). МоЖете да използвате някои стихове и
повече от ВеднъЖ.
Отец	Син	Свети Дух
Наречен Бог						
Създал е всички неща						
Възкресил е Господ Исус						
Всеприсъстващ						
Всезнаещ						
Всемогъщ						
Вечен
169

7. Думата „Господ" В Стария Завет понякога се преВезкда
като „ЙехоВа" или „ЯхВе" и се отнася до Самия Бог. Кои
от следващите имена или титли са отнасят до ЯхВе и
кои до Исус?
а)	„ПърВият и Последният" (1) Исая 44:6	
(2) Откр. 1:17	
б)	„Цар на царете u Господ на господарите" (1) Откр.
19:16	(2) Второзак. 10:17_	
В) „Бог могъщ (мощен)" (1) Исая 9:6	
(2) Второзак. 10:17	
г)	„Съдия на народите" (1) Йоил 4:12	
(2) Йоан 5:22	
д)	„Спасител" (1) Йоан 4:42	
(2) Исая 45:21-22 __,	
е) „Аз съм" (1) Изх. 3:14-15
(2) Йоан 8:24,58	
Въз осноВа на горните стихоВе обяснете отношението
мезкду Исус и Бога - ЯхВе.
Защо е толкова Вагкно да ВярВаме, че Исус е напълно Бог
(Йоан 8:24; Римл. 10:9-10)?
170

ЛъжлиВите религии имат също така погрешно схВащане
за чоВека и за пътя на спасението. КакВо е състоянието
на Всички хора без изклк)чение (Римл. 3:10; 12:23)?
КакВо е според 1. Кор. 15:1-4 благовестието?
Защо е толкоВа Важно да ВярВаме на благовестието (1.
Кор. 15:2; 2. Сол. 1:8-9; ЕВр. 9:27; Откр. 20:11-15)?
9. Въз осноВа на какВо чоВек се опраВдаВа пред Бога (Римл.
3:24, 28; 4:25; 5:1, 9)?
Опишете по какъВ начин една лъжлиВа религиозна систе-
ма би могла да се опита да обезсили или изопачи Всеки
един от тези стихоВе.
171

10. Как бихте отговорили на следните тВърдения на някой
член на секта?
„Понятието „ТриединстВо" не се среща В Библията, за-
тоВа тоВа учение е погрешно."
„Не същестВуВа ад, нито Вечно проклятие и наказание за
греховете."
„Исус не е Бог."
„ЧоВек се спасяВа чрез Вяра и добри дела (напр. като ре-
доВно ходи на църкВа)."
172

ЛЕКЦИЯ 13
МисионерстВо
„Нивата е светът" (Мат. 13:38). КакъВ широк кръгозор!
Благата Вест е за Всяка нация, Всяко племе, Всеки език и Все-
ки народ (Откр. 14:6). Няма никакВо ограничение или рамки
за един план, за който четем, че „Бог толкоВа Възлк>би сВе-
та, че даде СВоя Единороден Син" (Йоан 3:16). Исус е Спаси-
телят на сВета. Той е „светлината на сВета" (Йоан 8:12).
Той не дойде на сВета, за да съди сВета, а за да бъде сВетът
спасен чрез Него (Йоан 3:17). Библията е книга за целия
сВят, а християнството е мисионерска Вяра с едно Жизнено-
Вагкно послание за Всички хора.
Призив за мисионерстВо
1. Дефиниция на мисионерството. Думата „мисия" идВа от
един латински глагол, който означаВа „изпращам". В сВоя-
та книга „Мисионерска дейност и библейско поръчение: Бо-
гословие на мисионерството" ДЖордЖ Питърс дефинира
понятието „мисионерстВо" като „изпращане на упълно-
мощени лица изВън границите на ноВозаВетната църкВа и
нейната непосредствена област на Влияние, за да пропо-
ВядВат благовестието на Исус Христос В области, къде-
то то не е познато, с целта да обръщат хора от други ре-
лигии или без религии към Исус Христос, да осноВаВат
Жизнеспособни, разрастващи се местни църкВи, които
после от сВоя страна да принасят плодовете на Христо-
вата вяра в своето обкръзкение и своята страна"1. Мисио-
нерската работа започва с еВангелизация. След това идва
правене на ученици, разрастване и основаване на църкви по
новозаветен образец. Библейската мисионерска работа не
е дейността на различни деноминации за печелене на пос-
ледователи на групи със специални названия, а една мезкду-
народна работа за довеЖдане на хората от света до поз-
нание и следване на единствения Бог и Спасител.
173

2. Необходимостта от мисионерска дейност. Тя е абсолют-
но необходима, тъй като Всички хора В естественото си
състояние са изгубени и обречени на гибел. „Човешкият
Син дойде да потърси и спаси погиналото" (Лука 19:10,
Мат. 18:11). В трите притчи В Лука 15 и заблудената оВ-
ца, и изгубената пара, и блудният син са симВоли на чоВе-
ка. И за трите Господ Исус използва една и съща дума „из-
губен" (букб. превод). Изгубените хора са мъртби В сВои-
те престъпления и грехоВе (Ефес. 2:1). Те са без надеЖда и
без Бога на сВета (Ефес. 2:12). Целият сВят е доведен под
БоЖия съд (Римл. 3:19) и има крещяща нуЖда от спасение,
което идба единстбено чрез Исус Христос. „Чрез никой
друг няма спасение, защото няма под небето друго име,
дадено меЖду човеците, чрез което трябВа да се спасим"
(Деян. 4:12). Господ Исус каза: „Ако не се покаете, Всички
така ще загинете" (Лука 13:3). ТоВа „загиВане" означаВа
Вечно мъчение (Мат. 25:46) и един гняВ, който е за цялата
Вечност (Йоан 3:36; Откр. 6:17, 20:14-15). „Който не Вяр-
Ва, е Вече осъден" (Йоан 3:18).
Тази страшна перспектиВа за Вечно проклятие за тези,
които нямат Спасител, недВусмислено тегне над огром-
ното мнозинстВо на земните Жители. Така напр. над 700
милиона м1ос1олмани Живеят В страни, които практичес-
ки са недокоснати от еВангелието. Други 700 милиона,
предимно хиндуисти, трябВа да бъдат достигнати В Ин-
дия. Още един милиард са разпръснати В останалата част
на Азия. Някога ЕВропа беше центърът на християнство-
то. Днес над 300 милиона души В тези страни се разглеЖ-
дат като мисионерско поле. В десетки хиляди градоВе и
села няма никакво християнско сВидетелстВо. Средна и
ЮЖна Америка Все още са отворени за евангелието с още
300 милиона души. Япония има население от 100 милиона и
почти никакво свидетелство. Страни като Турция с 40
милиона Жители имат моЖе би по един християнин на
един милион души. МноЖестВо по-малки страни могат да
се прибавят към този списък. Поради демографския взрив
сега Живеят малко по-малко от половината от всички хо-
ра, които някога са Живели на Земята. ПоВечето от тях
174

никога не са чули благовестието. Точно това бедствено
положение е причината за мисионерска дейност.
3. Мисионерска заповед. Библията ни открива изключителна-
та личност на единствения истинен Бог и начина, по кой-
то бихме могли да се доближим до Него. Бог е Създател
на всички хора и Той поддържа тяхното съществуване
(Кол. 1:16-17). Той е Владетел над всички народи (Римл.
13:1; Пс. 103:19; Дан. 4:14, 29). Той интензивно се грижи за
най-големия проблем на човечеството - греха (Римл. 3:23).
Само Той може да бъде техен Спасител (Исая 43:11). Ня-
ма друг Спасител и няма друг Бог (Исая 45:5, 21; Юда 25).
Затова Исус заповяда на Своите ученици да проповядват
благовестието на всички хора. Тази заповед често се нари-
ча „великото поръчение". Тя се среща пет пъти в Новия
Завет (Мат. 28:19; Марк 16:15; Лука 24:47; Йоан 20:21-23;
Деян. 1:8). В Матей тя е формулирана: „Идете, прочее, на-
учете (букв. направете ученици) всичките народи и кръ-
щавайте ги в името на Отца и Сина и Светия Дух" (Мат.
28:19). Мисията започва от Самия вечен Бог. Най-велики-
ят от всички мисионери беше Синът, когото Отец изпра-
ти. Както Отец изпрати Него, така и Той изпраща нас
(Йоан 17:18). Тази мисионерска заповед се отнася за всеки
вярващ.
Възражения срещу мисионерството
Един нехристиянин често има остри възражения срещу ми-
сионерството. Причините за тях са различни. Следните
твърдения са пример за такива погрешни схващания:
1. Бог е Във Всички религии. Това схващане със сигурност не
се среща никъде в Библията. Общото състояние на езич-
ниците е, че те са „без Бога" (Ефес. 2:12). Бог подчерта
със светкавици и гръмотевици Своето осъждение над
многобожието, идолопоклонството, моралната поквара и
лъжливите богове на езичниците. Исус каза, че религиоз-
ните водачи по Неговото време „море и суша обикалят, за
да направят един прозелит (повярвал)" (Мат. 23:15). Те
175

сигурно не са праВели тези огромни усилия, защото им е
било безразлично дали някой се е обърнал към Бога или не.
Исус каза на жената при кладенеца, че тя не знае на какВо
се покланя, защото „спасението е от logeume" (Йоан 4:22).
ПаВел каза на хората В Атина, тогавашната религиозна
столица на сВета, които почитаха толкоВа много богоВе,
че точно В тази област са невежи и не познават истинс-
кия Бог (Деян. 17:23). Той казВаше, че Бог заповяда на чо-
Веците навсякъде да се покаят (Деян. 17:30).
2.	Езичниците са щастливи. ТоВа означава, че me са доВолни
от сВоите религиозни представи и ние не трябва с наши-
те идеи да разрушаваме културата им. Но „щастливият
езичник" за съжаление е басня. Милиони хора страдат в
своето ужасно състояние на заробване в суеверия, идоло-
поклонство и нищета. Народните маси в Индия определе-
но не са щастливи в своята нищета, а също така и мно-
гобройните анимистични племена или други групи в стра-
ните, все още недостигнати с благовестието. Най-лошо е
положението В страни, където евангелието не е пуснало
корени. Много ръководители на африкански страни, иначе
извънредно националистически настроени, открито каз-
ват: „Ние имаме нужда от мисионерите." Исая говори за
хора, които ходят в тъмнина, които живеят в страната
на смъртната сянка, които са слепи и са в тъмница (Исая
9:2, 42:7).
3.	БоЖията добрина е достатъчна. Разбира се, Бог е милос-
тив и състрадателен, но ако това отменяше необходи-
мостта от мисионерска дейност, защо тогава Исус даде
заповед да се евангелизира светът? Ако не е необходимо
да занесем благовестието на езичниците, защо тогава да
се занимаваме да благовестваме и на езичниците В собст-
вената си страна? Защо въобще е трябвало някой да каже
и на нас за Господа? Не е ли за това, че ако не сме новоро-
дени, не можем да влезем в Божието царство?
4.	Накрая Бог ще спаси Всички. Тази теория би била много ра-
достна, ако беше вярна. Но за съжаление тя противоречи
напълно на представата, която ни даде Исус, когато каза,
176

че мнозинстВото се намира на широкия път, който Води
към погибел (Мат. 7:13). Тя противоречи и на Неговите
думи да се боим от Този, който моЖе да погуби и душата,
и тялото в пъкъла (Мат. 10:28). Тази теория не даВа обяс-
нение за настойчивото предупреждение от втората
смърт и огненото езеро (Откр. 20:14-15).
БоЖият мисионерски план
Разбира се, Бог не е оставил пренебрегнатите области на
света без свидетелство за Себе Си. Неговият мисионерски
план се състои в едно трикратно свидетелство:
1.	Свидетелството на творението. Бог е показал Своето де-
ло на всички хора (Римл. 1:19-20). „Небесата разказват
славата БоЖия" и откриват Неговото действие на хора-
та от всички езици (Пс. 19:1-2). Неграмотният дивак и в
най-затънтената дЖунгла моЖе да разбере, че зад гигант-
ския план на творението стои един Създател, от когото
то произхоЖда. Пред тази светлина той е отговорен.
2.	Свидетелството на съвестта. В сърцата на хората е за-
писана дадената им от Бога съвест, която действа като
вътрешна морална инстанция (Римл. 2:14-15). Тя моЖе с
времето да се закораВи и да стане несигурен критерий.
Поради това е така опасно да се наранява съвестта на
човека.
3.	Свидетелството на хората. Дори ако в една област не се
проповядва благовестието, Бог пак моЖе да говори на ня-
кое сърце, което е отворено за Него. Той моЖе да отведе
един търсещ човек на много голямо разстояние, за да чуе
някой Негов вестител (2. Царе 10:1-9; Деян. 10:22). Той
моЖе да доВеде и Своя вестител при съответния човек,
дори и в съвсем пусти места (Деян. 8:26-39). Днес помага
използването на литература, радио и кореспондентски
курсове. Но трябва да си даваме сметка колко малко хора
могат да бъдат достигнати по този начин. Нищо не е та-
ка ефикасно като личната евангелизация, личната работа
177

с чоВека, след като той поВярВа, и наличието на здраВи
църкви, които да се погршкат за повярвалите. За Всичко
тоВа обаче са необходими ВярВащи, които да работят на
място.
Нашето отношение към мисионерстВото
1.	По Времето на Стария Завет. Исая сигурно дейстВаше по
БоЖията Воля, когато на Въпроса на Господа: „Кого да
пратя и кой ще отиде за Нас?", той Веднага реагира с от-
гоВора: „Ето ме, изпрати мене" (Исая 6:8). Йона беше из-
пратен като мисионер В покВарения град НинеВия (Йона
1:2, 3:1-10). В пророците често срещаме призиВи за сВе-
тоВна мисия (Исая 45:22, 49:6, 52:10, 56:7; Ерем. 3:17; АВак.
2:14; Агей 2:7; Зах. 9:10; Малах. 1:11). В Псалмите тоВа е
изразено по подобен начин (Пс. 2:8, 33:8, 66:4, 72:8, 11, 19,
98:2-4). Обещанието за Месия от потомството на Жена-
та беше дадено за целия човешки род (Бит. 3:15). Всички
народи трябВа да получат БоЖиите благословения (Бит.
12:3, 18:18, 22:18, 28:14; Числа 14:21). Израил се проВали В
сВоята мисионерска отговорност. Но този проВал не мо-
Же да се използва като аргумент, че Израил изобщо не е
имал поръчение от Бога.
2.	По Времето на Новия Завет. РаЖдането на Исус беше ед-
на много радостна Вест за Всички човеци, а не само за
togeume (Jlyka 2:10-14). Още в началото на своето слуЖе-
ние Исус нарече своите ученици „ловци на човеци" (Мат.
4:19). Той пропоВядВаше на Всякакви хора, дори на изолира-
ни малцинствени групи като самаряните и на презрените
езичници. Преди да се възнесе на небето, Исус даде на Сво-
ите ученици заповедта да отидат „до края на земята"
(Деян. 1:8). Апостолите започнаха своето слуЖение в Еру-
салим на Петдесетницата, когато бяха събрани хора от
много народи (Деян. 2:5). Те отидоха при езичниците (Де-
ян. 8-12), в Европа (Деян. 16) и други области. Всичките
дванадесет апостоли и други заедно с тях бяха мисионери
по целия свят. Писмата в Новия Завет са пълни с настой-
чиви призиви за мисионерство (Римл. 1:8,15,16,15:19-20; 1.
178

Сол. 1:8). МисионерстВото е сърцевината на Божията
програма на тази земя.
Призив към мисионерска работа
ПредВид на огромната нужда на безбройните чоВешки съ-
щестВа, които не познават Христос, Божията грижа за по-
гиВащите и голямото поръчение на Господ Исус, ние трябва
да се изправим лице В лице с мисионерската задача. КакВо е
Божието намерение 6 тази ситуация? Той „не иска да поги-
нат някои, но всички да дойдат на покаяние" (2. Петр. 3:9).
ЗатоВа Той изпрати СВоя Син, „Пътя, Истината и ЖиВо-
та" (Йоан 14:16). Той Го предаде, за да отнеме греха на це-
лия свят (Йоан 1:29; 1. Йоан 2:2).
Ето предизвикателството на мисионерството: „Как, про-
чее, ще призоват Този, в когото не са повярвали? И как ще
повярват в Този, за когото не са чули? А как ще чуят без
проповедник? И как ще пропоВядВат, ако не бъдат прате-
ни?" (Римл. 10:14-15). Провалът на християните в областта
на мисионерството се приписва на два факта:
-	Незнание за страшната нужда на езичниците и техния
отчаян зов за вестител, който да им разкаже за Онзи,
който предаде Себе Си за тях.
-	Егоизъм - ние сме прекалено заети със собствените си де-
ла и удобство, за да се грижим за човешките маси, които
нямат Христос.
Как можем да променим това? Какво можем да напраВим?
1. Осигурете си информация. Ние трябВа да сме информира-
ни за мисионерското положение и конкретните нужди Във
всички части на света. Заинтересуваните вярващи могат
да получат различни мисионерски информационни бкхлети-
ни. За съжаление мисионерските сбирки рядко се посеща-
ват от по-младите вярващи, те, изглежда, нищо не знаят
за съществуването на тази област. Намерете си една го-
179

ляма карта на сВета. Опитайте се да се запознаете с ми-
сионери.
2.	Молете се. Господ Исус ни каза съвсем конкретно да се
молим „на Господаря на Жетвата да изпрати работници В
Жетвата Си", тъй като те са много малко (Лука 10:2).
Той ни учеше, че без молитВа едВа ли моЖе да се напраВи
нещо за Бога. Най-голямата молба на мисионера ПаВел бе-
ше: „Братя, молете се за нас" (1. Сол. 5:25). Повечето ми-
сионери настойчиВо молят за сътрудничество и подкрепа
В молитВа. Ние трябВа да си състаВим специални списъци
за молитВа за конкретни нуЖди и ходатайства. Ние тряб-
Ва да се молим за работници, за изграждане на новозавет-
ни църкВи и за тоВа БоЖият Дух да задърЖа антихристки-
те сили като комунизъм, материализъм, хуманизъм и ис-
лям. ТрябВа да се молим самостоятелно и общо В църкВа-
та. Ако църкВата ни има мисионерско молитбено събра-
ние, трябВа редоВно да участваме g него. Ако не, ние сами
трябВа да започнем да организираме такива срещи, за да
се застъпваме пред Бога за мисионерите и тяхната рабо-
та.
3.	Давайте. Новозаветната църква беше призована да подк-
репя работниците на мисионерското поле. Увеличаващи-
те се разноски утеЖняват полоЖението на много мисио-
нери. Разходите за път и литература растат. Инфлация-
та има катастрофални последици. Вярващите трябва да
бъдат добре информирани дарители и да изпращат пари в
отговор на конкретни писма. Добре е да пращаме пари
предимно на такива мисионери, които не молят пряко за
финансова подкрепа.
4.	Идете самите вие. Готовността на Исая в отговор на
БоЖия призив да отиде на едно място, където има духов-
на нуЖда, ни даВа пример за правилната нагласа. Ако за-
почнем още В младостта си, бихме могли да учим чуЖди
езици и по други начини да се подготвяме за Живот в слу-
Жение на Бога, където и да ни отведе Той. Често се казва,
че най-добрият признак за това, че Бог ни е призовал на
едно далечно мисионерско поле, е това, че Той ни употре-
180

бяВа сега на мястото, където сме. Бог иска най-доброто
за СВоето слузкение. ОсВен тоВа Той иска най-добрите го-
дини от нашия зкиВот. За Него ВъВ Всеки случай си заслу-
ЖаВа!
Нашият Спасител дойде, за да ни потърси. ГотоВи ли сме
ние да бъдем употребени от Него, за да потърсим другите,
които се намират В тъмнина?
1 George Peters, Missionarisches Handeln und biblischer Auftrag: Eine Theologie
der Mission (Bad Liebenyell, 1977), p. 12.
181

УЧЕБНО РЪКОВОДСТВО КЪМ ЛЕКЦИЯ 13
МисионерстВо
1. Обяснете защо е необходима сВетоВната мисионерска
дейност (Деян. 4:14; Йоан 3:36; Ефес. 2:1, 12; 2. Сол. 1:8-9;
1. Йоан 5:19).
2. Предайте със собствени думи Римл. 10:14-15.
КакВо отношение имат тези стихоВе към мисионерстВо-
то?
3. „Мисионерската запоВед" се среща най-малко пет пъти В
НоВия ЗаВет. ИзследВайте Внимателно Всяко от тези
пет места и определете осноВната гледна точка.
Матей 28:19-20
Марк 16:15
Лука 24:46-49
183

Йоан 20:21
Деян. 1:8
КакъВ е Вашият личен отгоВор и лична отговорност по
отношение на тези заповеди на Господа?
4. Напишете дефиниция на мисионерстВото въз основа на
„мисионерската заповед".
5. Назовете две пречки пред мисионерската дейност (Прит-
чи 24:11-12, 29:18).
Каква трябва да бъде вашата реакция на тази огромна
нузкда (Йоан 4:36; 2. Кор. 5:14-15, 20)?
184

6. Прочетете Мат. 9:35-38. За какВо ни казВа Господ Исус да
се молим?
КакВо предизвика тази Негова молитва?
За какВо ПаВел молеше Вярващите (Ефес. 6:18-20; 1. Сол.
5:25; 2. Сол. 3:1-2)?
7. Според Вас какВо значение има молитВата за мисионерска-
та дейност?
Напишете пет конкретни неща, сВързани със сВетоВната
мисионерска дейност, за които моЖете да се молите.
185

8. КакВа роля играе даването В сВетоВната мисионерска ра-
бота (Римл. 15:24; 2. Кор. 11:8-9; Филип. 4:10-18)?
Към kakBu библейски принципи трябВа да се придържаме
при даването?
Матей 6:19-21
Лука 16:9
2. Кор. 8:2-3
2. Кор. 9:6-7
КакВа е Вашата финансоВа отговорност за сВетоВната
мисионерска работа?
Как ще решите на кого да дабате?
186

9. Изучете „призоваването В мисия" на следните мъЖе В Де-
яния на апостолите. КакВа роля играеше Бог В тоВа? Как-
Ва роля играеха църкВата или други хора? КакВи духоВни
качестВа имаха те?
ВарнаВа 11:22-24
ВарнаВа и СаВел 13:1-4
Тимотей 16:1-3
КакВо трябВа да направите, за да чуете и разберете Бо-
Жия призив за мисионерска работа?
Според вас какви качества трябва да са налице въВ Вашия
ЖиВот, преди да отидете на мисионерска работа?
187

10. Как се промени Вашата представа за мисионерската дей-
ност след тази лекция?
КакъВ поглед Върху тази област имате сега?
С какВа дейност В следните области смятате да се об-
ВърЖете? Бъдете конкретни.
Търсене на информация
МолитВа
ДаВане
ОтиВане
188

ПРИЛОЖЕНИЕ А
Помагала за благоВестВане
Тези съВети могат да са от полза на християните да благо-
ВестВат на други.
Представяне на евангелието (Вшк стр.191)
Представянето е разделено на пет части, които са главни-
те елементи на еВангелието. КлкзчоВите думи и съотВетни-
те стихоВе предлагат по-широка информация. Съответно
първият стих ще бъде по-ВаЖен В повечето разговори. Въп-
росът пред всеки откъс трябва да помогне на християнина
да прецени реакцията. Представянето моЖе да започне с
всяка от петте части. При Жената на кладенеца Господ
Исус започна с първата част (Йоан 4), но при богатия мла-
деЖ започна с втората (Мат. 19).
Да спечелим един разговор (вшк стр. 192)
Тук е показано как представянето моЖе да се използва в ед-
на реална ситуация, „на Живо". Заедно с отговорите на прие-
мане или отхвърляне са приведени и някои типични реакции.
ВаЖно е да се разбере какво означава един отрицателен от-
говор - или вашият приятел не се оставя да бъде изобличен
от Светия Дух, или времето е било неподходящо. Най-добре
е да не се пристъпва към следващата точка, ако не е налице
изобличение и/или разбиране.
Стиховете
Стиховете са дадени по теми под отделните клЬзчови думи.
Към всяка клк)чова дума са дадени по два стиха. Съответно
първите стихове за всяка клк)чова дума могат да се научат
наизуст в рамките на 12 седмици, ако се учи по един стих на
189

седмица. За още 12 седмици могат да се научат и останали-
те. Предлага се пърВите 12 стиха да се научат през бреме на
курса. За целта си напраВете картончета, на които напише-
те стихоВете със съотВетните им места от Библията.
Добре е да използвате само един превод на Библията.
Използване на картончетата със стихове
Следната техника за запаметяване и повторение даВа много
добри резултати:
1.	Започнете рано. Започнете със запаметяването рано сут-
рин.
2.	Носете ги със себе си. Добре е картончетата да са винаги
у вас и да ги прочитате в свободните моменти през деня.
3.	Учете клЬчови думи и съответните места от Библията.
Винаги казвайте първо кл1очовата дума, а след това мяс-
тото от Библията. После цитирайте стиха и пак повто-
рете мястото от Библията.
4.	Учете дословно. Не снижавайте изискванията си, иначе ще
спадне и доверието ви.
5.	Повтаряйте всеки ден всички стихове. За да имате успех,
най-добре е всеки ден да повтаряте всички научени стихо-
ве - шест пъти седмично.
6.	Проверявайте новите стихове. Уверете се, че сте научили
вярно всички нови стихове. В края на седмицата си ги на-
пишете или ги каЖете на някой приятел.
7.	Учете стиховете си многократно. За да се запомнят
трайно стиховете, са необходими най-малко 36 повторе-
ния, т. е. шест седмици. След това трябва редовно да се
повтарят.
190

Представяне на евангелието
Има ли интерес?
1.	Предложението е направено:
-	Вечен и изобилен ЖиВот (Йоан 10:10; Йоан 5:24)
-	БоЖията лк>боВ (Йоан 3:16; Римл. 5:8)
-	Лично сбидетелстВо
Има ли нуЖда?
2.	Предложението е необходимо:
-	КакВо е грях? (Римл. 3:23; Исая 53:6)
-	Смърт като последствие (отделяне) (Римл. 6:23; Откр.
20:14-15)
-	Необходимо е покаяние (Деян. 3:19; Исая 55:7)
Има ли разбиране?
3.	Предложението е справедливо:
-	Заместническа смърт на Христос и възкресение (1.
Петр. 2:24, 3:18)
-	Бог и Човек (1. Тим. 2:5; Йоан 1:1,14)
-	Благодат без дела (Ефес. 2:8-9; Turn 3:5)
Има ли готовност да се приеме Исус като Господ?
4.	Предложението трябва да се приеме:
-	Разбиране на същността на еВангелието (1. Йоан 5:11-
12; 1. Кор. 15:3-4)
-	Вярване и приемане на Христос (Откр. 3:20; Йоан 1:12)
-	Покоряване на Господа и Спасителя (Римл. 10:9-10; фил.
2:10-11).
Разбират ли се последствията от отхвърлянето
на благовестието?
5.	ПредлоЖението е отхвърлено:
-	ПредупреЖдение (Йоан 3:36; 2. Сол. 1:8-9)
191

Да спечелим един разговор
1. Предложението е направено

Няма интерес:
Моли се - не обяснявай

Има интерес:
СВидетелство

„Аз съм си наред":
Литература - не обяснявай

Отвореност:

2. Предложението е необходимо

„Аз не съм грешник":
Литература

Има необходимост:

3. Предложението е справедливо
Не мозке да разбере	Разбира, че Христос
благовестието:	е умрял
Учение - общи занимания       за него:
4. Предложението трябва да се приеме

Иска да изчака:
Литература + време

Иска да вземе решение:
Приемане на Христос

5. Предложението е отхвърлено
192

2. 00  /IB

Джийн Гибсън
ТРЕНИРОВКА ПО ХРИСТИЯНСТВО - 3
Курс за напреднали
Настоящото тренировъчно ръководство е четвъртата от петте
части (курс 0 до курс 4) на подготвената серия «Тренировка
по християнство». Целта на тези курсове не е да даде само
библейски знания, а - както заглавието подсказва - едно
упражнение, една «тренировка» в практическия християнски
живот и ежедневно следване. Така успехът зависи същест-
вено от духовната динамика и ангажимент на преподавателя,
чиито живот и пректика при преподаването на съдържанието
на курса играят важна роля.
При съответната мотивация на ръководителя и учащите се
обаче, този многократно изпробван и изпитан вече десет
години тренировъчен курс е превъзходно помощно средство
за предаване, упражняване и приложение на практически
духовни способности.